ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 січня 2023 року 

м. Київ

справа № 480/5691/20
адміністративне провадження № К/9901/18432/21 

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:
головуючого судді Кравчука В.М., суддів Єзерова А.А., Стародуба О.П,

розглянув у порядку письмового провадження
касаційну скаргу  ОСОБА_1 
на рішення Сумського окружного адміністративного суду від 29 жовтня 2020 року (суддя Кравченко Є.Д.) та постанову Другого апеляційного адміністративного суду від 01 квітня 2021 року (колегія у складі суддів: Рєзнікової С.С., Мельнікової Л.В., Бегунца А.О.)
у справі № 480/5691/20
за позовом  ОСОБА_1 
до Сумської міської ради,
третя особа - Департамент забезпечення ресурсних платежів Сумської міської ради,
про визнання рішення протиправним та скасування в частин.

І. РУХ СПРАВИ

1.          У вересні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до Сумського окружного адміністративного суду з позовом до Сумської міської ради (далі також - відповідач), в якому просив визнати протиправним та скасувати рішення відповідача від 19.12.2012 №1943-МР "Про затвердження містобудівної документації "Проект внесення змін до генерального плану міста Суми" та внесення змін до генерального плану міста Суми, затвердженого рішенням Сумської міської ради від 16.10.2002 № 139-МР", від 06.03.2013 №2180-МР "Про затвердження містобудівної документації "План зонування міста Суми" у частині земельної ділянки загальною площею 0,1000 га, кадастровий номер 5910136600:07:020:0011, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 ; цільове призначення земельної ділянки: для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка).
2.          Рішенням Сумського окружного адміністративного суду від 29.10.2020, залишеними без змін постановою Другого апеляційного адміністративного суду від 01.04.2021, у задоволенні позову відмовлено.
3.          20.05.2021 ОСОБА_1 звернувся з касаційною скаргою, в якій просить скасувати попередні судові рішення та ухвалити нове - про задоволення позову. 
4.          Ухвалою Верховного Суду від 17.06.2021 відкрито касаційне провадження у справі.

II. ОБСТАВИНИ СПРАВИ

5.          Судами попередніх інстанцій встановлено, що позивач на підставі договору про поділ об`єктів нерухомого майна на два окремих об`єкта з припиненням спільної часткової власності від 03.05.2019 № 1481 набув право приватної власності на житловий будинок А-1, загальною площею 34.5 м.кв., що складається з прибудови А1, сарай Б, вбиральня Г, погріб п/г, огорожа 2, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується копією вказаного договору, витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 15.08.2019 № 177560475.
6.          З метою отримання у приватну власність земельної ділянки шляхом її приватизації за адресою: АДРЕСА_1 , на якій розташований житловий будинок із господарськими будівлями, позивач звернувся до ТОВ «КООРДИНАТ-БС» для виготовлення технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) на земельну ділянку.
7.          30.10.2019 на підставі заяви позивача та вищевказаної технічної документації земельну ділянку за адресою: АДРЕСА_1 зареєстровано в Державному земельному кадастрі, присвоєно кадастровий номер 5910136600:07:020:0011, цільове призначення: для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), що підтверджується витягом з Державного земельного кадастру № НВ-5913635272019.
8.           ОСОБА_1 звернувся до відповідача з заявою про затвердження технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) та надання у власність земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_1 , площею 0,1000 га, кадастровий номер 5910136600:07:020:0011.
9.          Рішенням Сумської міської ради від 26.02.2020 № 6550-МР відмовлено позивачу у задоволенні вказаної заяви у зв`язку з невідповідністю місця розташування земельної ділянки містобудівній документації, а саме Генеральному плану м. Суми (зі змінами), затвердженому рішенням Сумської міської ради від 19.12.2012 № 1943-МР та Плану зонування території міста Суми, затвердженому рішенням Сумської міської ради від 06.03.2013 № 2180-МР, зокрема, потраплянням земельної ділянки частково в зону садибної житлової забудови Ж-1 та частково в межі зони транспортної інфраструктури ТР-2: зона магістральних вулиць, доріг, майданів (у «червоних лініях»), тобто відносяться до земель комунальної власності (землі загального користування, які не можуть бути передані у приватну власність).
10.          Не погодившись з отриманим рішенням, позивач звернувся до суду з вимогами про скасування рішення Сумської міської ради від 19.12.2012 № 1943-МР та рішення Сумської міської ради від 06.03.2013 № 2180-МР.

ІІІ. АРГУМЕНТИ СТОРІН

11.          Позивач вважає, що відповідач неправомірно відмовив позивачу у затвердженні технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) на земельну ділянку за адресою: АДРЕСА_1 та передачі позивачу земельної ділянки у власність для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) у зв`язку з невідповідністю місця розташування земельної ділянки містобудівній документації, а саме Генеральному плану м. Суми та Плану зонування території міста Суми, зокрема, потраплянням земельної ділянки частково в зону садибної житлової забудови Ж-1 та частково в межі зони транспортної інфраструктури ТР-2: зона магістральних вулиць, доріг, майданів (у «червоних лініях»), які відносяться до земель комунальної власності (землі загального користування, які не можуть бути передані у приватну власність).
Позивач вважає, що рішення Сумської міської ради від 19.12.2012 № 1943-МР та рішення Сумської міської ради від 06.03.2013 № 2180-МР, яким затверджено План зонування території міста Суми, щодо земельної ділянки загальною площею 0,1000 га, кадастровий номер 5910136600:07:020:0011, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 є протиправними.
При віднесені спірної земельної ділянки частково в зону садибної житлової забудови Ж-1 та частково в межі зони транспортної інфраструктури ТР-2: зона магістральних вулиць, доріг, майданів (у «червоних лініях»), відповідач не врахував, що на цій частині земельної ділянки розташовані об`єкти нерухомості, що належать ОСОБА_1 . В 1974 році позивач звів всі забудови домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 , але при розробленні змін до Генерального плану міста Суми, який був затверджений рішенням Сумської міської ради від 19.12.2012 № 1943-МР, та рішенням Сумської міської ради від 06.03.2013 №2180 не було враховано основні креслення існуючого генерального плану міста Суми (затвердженого в 2002 році) з урахуванням існуючих забудов.
У зв`язку із прийняттям оскаржуваних рішень Сумською міською радою у частині, яка стосується земельної ділянки позивача, порушуються права на належні позивачу об`єкти нерухомості та приватизацію земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_1 в межах її цільового призначення.
12.          Відповідач проти позову заперечував. Зазначив, що механізм розроблення або внесення змін до містобудівної документації з планування території на державному рівні в частині схем планування окремих частин території України та містобудівної документації з планування території на регіональному і місцевому рівнях врегульовано Порядком розроблення містобудівної документації, затвердженим наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства від 16.11.2011 № 290 (далі - Порядок № 290).
Законом України «Про регулювання містобудівної діяльності» та Порядком №290 не передбачено обов`язку щодо врахування цільового призначення земельних ділянок при розробленні та затвердженні плану зонування. Крім того, згідно з п.4.9 розділу IV Порядку №290 замовник розроблення містобудівної документації з планування території на місцевому рівні забезпечує проведення громадських слухань щодо врахування громадських інтересів у проекті містобудівної документації на місцевому рівні в порядку, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України від 25.05.2011 № 555 "Про затвердження Порядку проведення громадських слухань щодо врахування громадських інтересів під час розроблення проектів містобудівної документації на місцевому рівні". Тобто, вказаною нормою регламентовано обов`язковий елемент процедури розробки та затвердження плану зонування - громадські слухання, які слугують механізмом врахування громадських інтересів у містобудівній документації, якщо відповідна особа вважає, що така містобудівна документації порушує її права та інтереси. Громадські слухання щодо плану зонування території міста Суми проводилися у лютому 2013 року. Згідно з відомостями протоколу № 1 від 12.02.2013 та протоколу № 2 від 13.02.2013 засідання погоджувальної комісії пропозиції щодо зміни функціонального призначення території, де знаходиться земельна ділянка позивача, не надходили. Отже, громадські інтереси в даному випадку було враховано, а план зонування території міста Суми є таким, що пройшов громадські слухання.
Також, відповідач звертав увагу на те, що позовними вимогами у справі є визнання протиправними та часткове скасування рішень Сумської міської ради від 19.12.2012 № 1943-МР та від 06.03.2013 № 2180-МР у частині земельної ділянки з кадастровим номером 5910136600:07:020:0011, загальною площею 0,1000 га. При цьому, площа земельної ділянки з кадастровим номером 5910136600:07:020:0011 складає 0,1000 га, в зону ТР-2 попадає лише її частина. Отже, позовні вимоги в даній частині не можуть бути задоволені, оскільки з їх змісту не зрозуміло, яка саме частина містобудівної документації буде скасована та в яких межах.
13.          Департамент ресурсних платежів Сумської міської ради зазначив, що земельна ділянка під домоволодінням за адресою: АДРЕСА_1 була сформована 30.10.2019, що підтверджується витягом з Державного земельного кадастру про земельну ділянку від 30.10.2019 №НВ-5913635272019. Відповідно до ч. 2 ст. 16 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» містобудівна документація на місцевому рівні розробляється з урахуванням даних державного земельного кадастру на актуалізованій картографічній основі в цифровій формі як просторово орієнтована інформація в державній системі координат на паперових і електронних носіях. Відсутність земельної ділянки в Державному земельному кадастрі станом на момент прийняття оскаржуваних рішень унеможливлює її врахування при їх прийнятті. 

IV. ОЦІНКА СУДУ ПЕРШОЇ ТА АПЕЛЯЦІЙНОЇ ІНСТАНЦІЙ

14.          Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції, з яким погодився суд апеляційної інстанції, зазначив, що позивач не довів порушення прав та законних інтересів рішеннями Сумської міської ради від 19.12.2012 № 1943-МР та від 06.03.2013 № 2180-МР, яким затверджено план зонування території міста Суми. Відтак позовні вимоги є безпідставними та задоволенню не підлягають.

VI. ДОВОДИ КАСАЦІЙНОЇ СКАРГИ

15.          Як на підставу касаційного оскарження позивач покликається на відсутність висновку Верховного Суду щодо застосування норм права у подібних правовідносинах у питанні оскарження особою встановлення органом місцевого самоврядування "червоних ліній" у Генеральному плані та Плані зонування території міста на несформованій у Державному земельному кадастрі земельній ділянці. За викопіюванням з плану червоних ліній магістральних вулиць м. Суми (Планшет Г-8) "червоні лінії" проходять по всій вул. Родини Линтварьових у м. Суми, чим порушується його право власності на об`єкти нерухомості, розташовані на зазначеній вулиці за № 49.
Суд першої інстанції не дотримався встановленого порядку провадження у справах щодо оскарження нормативно-правових актів, яким є рішення Сумської міської ради про затвердження Генерального плану міста, що є істотним порушенням норм процесуального права, не врахував висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду від 11.12.2019 у справі №369/7296/16-а, від 20.12.2019 у справі №520/14995/16-а, від 21.12.2019 у справі №826/14366/15, від 30.01.2020 у справі №727/4813/16-а, від 27.02.2020 у справі №405/6347/15-а, від 04.03.2020 у справі №450/1236/17. 
Суди попередніх інстанції не відповіли на аргументи позовної заяви та апеляційної скарги. У зв`язку з невирішенням спору він не має можливості повноцінно розпоряджатися своїм майном, здійснювати реконструкцію, будівництво. 
16.          Відзиви від відповідача та третьої особи не надходили, при цьому відповідно до рекомендованого повідомлення про вручення поштових відправлень копії ухвали про відкриття провадження вони отримали 30.06.2021.

VІІ. ВИСНОВКИ ВЕРХОВНОГО СУДУ

17.          Верховний Суд оцінив доводи касаційної скарги, перевірив правильність застосування судами норм матеріального та процесуального права та дійшов висновку про необхідність часткового задоволення касаційної скарги.
18.          Відповідно до ч. 3 ст. 341 КАС України суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги у разі необхідності врахування висновку щодо застосування норм права, викладеного у постанові Верховного Суду після подання касаційної скарги.
19.          У статті 4 КАС України визначено терміни "нормативно-правовий акт" та "індивідуальний акт":
-          нормативно-правовий акт - акт управління (рішення) суб`єкта владних повноважень, який встановлює, змінює, припиняє (скасовує) загальні правила регулювання однотипних відносин, і який розрахований на довгострокове та неодноразове застосування;
-          індивідуальний акт - акт (рішення) суб`єкта владних повноважень, виданий (прийняте) на виконання владних управлінських функцій або в порядку надання адміністративних послуг, який стосується прав або інтересів визначеної в акті особи або осіб, та дія якого вичерпується його виконанням або має визначений строк.
20.          Позивач у касаційній скарзі посилався на порушення порядку розгляду справи, передбаченого ст. 264 КАС України для нормативно-правових актів. 
21.          Стаття 264 КАС України (у чинній редакції) визначає особливості провадження у справах щодо оскарження нормативно-правових актів органів виконавчої влади, Верховної Ради Автономної Республіки Крим, органів місцевого самоврядування та інших суб`єктів владних повноважень.
Частиною 2 вказаної статті визначено, що право оскаржити нормативно-правовий акт мають особи, щодо яких його застосовано, а також особи, які є суб`єктом правовідносин, у яких буде застосовано цей акт.
Згідно з ч.ч. 4-7 цієї статті у разі відкриття провадження в адміністративній справі щодо оскарження нормативно-правового акта суд зобов`язує відповідача опублікувати оголошення про це у виданні, в якому цей акт був або мав бути офіційно оприлюднений. Оголошення повинно містити вимоги позивача щодо оскаржуваного акта, реквізити нормативно-правового акта, дату, час і місце судового розгляду адміністративної справи. Оголошення має бути опубліковано не пізніш як за сім днів до підготовчого засідання, а у випадку, визначеному частиною десятою цієї статті, - у строк, визначений судом. Якщо оголошення опубліковано своєчасно, вважається, що всі заінтересовані особи належним чином повідомлені про судовий розгляд справи. Скарги на судові рішення в цій справі заінтересованих осіб, якщо вони не брали участі у справі, залишаються без розгляду.
22.          Верховний Суд вже розглядав справи, в яких аналізував правову природу містобудівної документації як правового акту та, відповідно, особливості розгляду судом справ цієї категорії.
23.          Зокрема, у постанові від 15.06.2022 у справі №640/24640/20 Верховний Суд сформулював такий висновок:

«36. В Законі України від 17.02.2011 № 3038-VI "Про регулювання містобудівної діяльності" (далі - Закон № 3038-VI)    визначено:
генеральний план населеного пункту - це містобудівна документація, що визначає принципові вирішення розвитку, планування, забудови та іншого використання території населеного пункту (пункт 2 частини першої статті 1);
містобудівна документація - затверджені текстові та графічні матеріали з питань регулювання планування, забудови та іншого використання територій (пункт 7 частини першої статті 1).
37. Відповідно до положень    статті 17 Закону № 3038-VI    генеральний план населеного пункту є основним видом містобудівної документації на місцевому рівні, призначеної для обґрунтування довгострокової стратегії планування та забудови території населеного пункту.
На підставі затвердженого генерального плану населеного пункту розробляється план земельно-господарського устрою, який після його затвердження стає невід`ємною частиною генерального плану.
Послідовність виконання робіт з розроблення генерального плану населеного пункту та документації із землеустрою визначається будівельними нормами, державними стандартами і правилами та завданням на розроблення (внесення змін, оновлення) містобудівної документації, яке складається і затверджується її замовником за погодженням з розробником.
Виконавчі органи сільських, селищних і міських рад, Київська та Севастопольська міські державні адміністрації є замовниками, організовують розроблення, внесення змін та подання генерального плану населеного пункту на розгляд відповідної сільської, селищної, міської ради.
Зміни до генерального плану населеного пункту можуть вноситися не частіше, ніж один раз на п`ять років.
Такі зміни вносяться органом місцевого самоврядування, який затверджував генеральний план населеного пункту. Питання про дострокове внесення змін до генерального плану населеного пункту може порушуватися за результатами містобудівного моніторингу перед відповідною сільською, селищною, міською радою відповідною місцевою державною адміністрацією.
У разі виникнення державної необхідності рішення щодо доцільності внесення змін до генерального плану населеного пункту приймається Кабінетом Міністрів України.
Генеральні плани населених пунктів та зміни до них розглядаються і затверджуються відповідними сільськими, селищними, міськими радами на чергових сесіях протягом трьох місяців з дня їх подання.
Матеріали генерального плану населеного пункту не можуть містити інформацію з обмеженим доступом та бути обмеженими в доступі. Загальна доступність матеріалів генерального плану населеного пункту забезпечується відповідно до вимог Закону України "Про доступ до публічної інформації"    шляхом надання їх за запитом на інформацію, оприлюднення на веб-сайті органу місцевого самоврядування, у тому числі у формі відкритих даних, на єдиному державному веб-порталі відкритих даних, у місцевих періодичних друкованих засобах масової інформації, у загальнодоступному місці у приміщенні органу місцевого самоврядування.
38. Аналіз положень    статті 17 Закону № 3038-VI дозволяє стверджувати, що генеральний план населеного пункту містить правові приписи нормативного характеру, які розраховані на широке коло осіб та застосовуються неодноразово.
39. Затверджуючи своїм рішенням містобудівну документацію щодо внесення змін до генерального плану населеного пункту місцева рада формує обґрунтування довгострокової стратегії планування та забудови території населеного пункту, тобто здійснює нормативне регулювання відповідних відносин.
40. Визначальною умовою, що може слугувати критерієм загальності чи персоніфікованості суб`єктів впливу - є їх коло. Адже кількість як величина має відносний характер, може змінюватись і не є сталим показником регулятивного впливу юридичних актів. Під час визначення кола суб`єктів, правовий статус яких регламентує правовий акт, необхідно зважати лише на ті із них (фізична чи юридична особа, орган, організація, спільність людей тощо), для яких правовим актом установлюються права та обов`язки безпосередньо, щодо яких праворегуляторний вплив є прямим (а не усіх суб`єктів, для яких він може мати якесь юридичне значення).
41. У зв`язку із наведеним, колегія суддів зазначає, що рішення Пірнівської сільради від 16.10.2015  № 477-45-VI "Про затвердження генерального плану села Пірнове Вишгородського району Київської області", розроблений ТОВ  "Центр архітектурного проектування та ландшафтного дизайну" з розрахунковим періодом до 2034 року, у тому числі перша черга: до 2021 року та рішення Пірнівської сільради від 15.03.2017 № 100-13-VІI "Про затвердження генерального плану села Пірнове Вишгородського району Київської області", розроблений ТОВ "Центр архітектурного проектування та ландшафтного дизайну" з розрахунковим періодом до 2034 року, у тому числі перша черга: до 2021 року, є нормативно-правовими актами».

24.          У постанові від 21.10.2019 у справі №522/22780/16-а Верховний Суд дійшов аналогічного висновку й про план зонування території:

« 31. Рішення міської ради "Про затвердження плану зонування території (зонінгу) міста" стосується неперсоніфікованих осіб: органів державної влади та місцевого самоврядування, забудовників, якими можуть виступати як фізичні, так і юридичні особи. Здатність правового акта поширювати свою чинність хоч і на певне коло, однак неперсоніфікованих осіб - є ознакою нормативності.
32. У зв`язку із наведеним колегія суддів погоджується із висновком суду апеляційної інстанції про те, що рішення Одеської міської ради від 19 жовтня 2016 року № 1316-VІІ "Про затвердження плану зонування території (зонінгу) м. Одеси" є нормативно-правовим актом».

25.          Аналогічна позиція неодноразово була викладена у постановах Верховного Суду, зокрема, від 11.12.2019 у справі № 369/7296/16-а, від 27.02.2020 у справі № 405/6347/15-а, від 04.03.2020 у справі № 450/1236/17, від 24.09.2022 у справі 0740/851/18, від 20.09.2021 у справі №809/1806/16, і Суд не вбачає підстав для відступу від неї у цій справі.
26.          В контексті обставин справи, Суд дійшов висновку, що оскаржувані рішення відповідача від 19.12.2012 № 1943-МР "Про затвердження містобудівної документації "Проект внесення змін до генерального плану міста Суми" та внесення змін до генерального плану міста Суми, затвердженого рішенням Сумської міської ради від 16.10.2002 № 139-МР", від 06.03.2013 №2180-МР "Про затвердження містобудівної документації "План зонування міста Суми" є нормативно-правовими актами, а тому справу слід було розглядати за правилами ст. 264 КАС України.
27.          Стаття 264 КАС України (у чинній редакції) визначає особливості провадження у справах щодо оскарження нормативно-правових актів органів виконавчої влади, Верховної Ради Автономної Республіки Крим, органів місцевого самоврядування та інших суб`єктів владних повноважень.
Частиною 2 вказаної статті визначено, що право оскаржити нормативно-правовий акт мають особи, щодо яких його застосовано, а також особи, які є суб`єктом правовідносин, у яких буде застосовано цей акт.
Згідно з ч.ч. 4-7 цієї статті у разі відкриття провадження в адміністративній справі щодо оскарження нормативно-правового акта суд зобов`язує відповідача опублікувати оголошення про це у виданні, в якому цей акт був або мав бути офіційно оприлюднений. Оголошення повинно містити вимоги позивача щодо оскаржуваного акта, реквізити нормативно-правового акта, дату, час і місце судового розгляду адміністративної справи. Оголошення має бути опубліковано не пізніш як за сім днів до підготовчого засідання, а у випадку, визначеному частиною десятою цієї статті, - у строк, визначений судом. Якщо оголошення опубліковано своєчасно, вважається, що всі заінтересовані особи належним чином повідомлені про судовий розгляд справи. Скарги на судові рішення в цій справі заінтересованих осіб, якщо вони не брали участі у справі, залишаються без розгляду.
28.          Верховний Суд вже розглядав справи, в яких аналізував правову природу містобудівної документації як правового акта та, відповідно, особливості розгляду судом справ цієї категорії.
29.          Дотримання належної судової процедури розгляду нормативно-правових актів є гарантією забезпечення прав усіх зацікавлених осіб взяти участь у справі та надати суду свої міркування та доводи.
30.          З матеріалів справи вбачається, що ані суд першої, ані суд апеляційної інстанції не зобов`язував відповідача опублікувати оголошення про це у виданні, в якому цей акт був або мав бути офіційно оприлюднений, чим порушив вимоги ст. 264 КАС України.
31.          Суд не вбачає за доцільне розглядати інші доводи касаційної скарги, оскільки вони не впливають на загальний висновок по суті касаційного розгляду.
32.          Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 353 КАС України підставою для скасування судових рішень судів першої та (або) апеляційної інстанцій і направлення справи на новий судовий розгляд є порушення норм процесуального права, яке унеможливило встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи, якщо суд не дослідив зібрані у справі докази.
33.          У ч. 4 цієї ж статті КАС України визначено, що справа направляється до суду апеляційної інстанції для продовження розгляду або на новий розгляд, якщо порушення допущені тільки цим судом. В усіх інших випадках справа направляється до суду першої інстанції.
34.          За таких обставин та у зв`язку із сформованою позицією щодо застосування статті 264 КАС України, касаційну скаргу слід задовольнити частково: скасувати рішення судів попередніх інстанцій та направити справу на новий розгляд до суду першої інстанції - Закарпатського окружного адміністративного суду.
35.          Під час нового розгляд суди мають взяти до уваги викладені у цій постанові висновки, розглянути справу за правилами, визначеними ст. 264 КАС України, надати правову оцінку оскаржуваному рішенню та перевірити його на відповідність критеріям, визначеним ч. 3 ст.2 КАС України, та прийняти законне та обґрунтоване рішення, яке відповідає засадам ефективності судового захисту.
36.          Оскільки колегія суддів направляє справу на новий розгляд до суду першої інстанції, то відповідно до ст. 139 КАС України судові витрати новому розподілу не підлягають.

Керуючись статтями 341, 345, 349, 353, 355, 356, 359 КАС України,

П О С Т А Н О В И В:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.
Рішення Сумського окружного адміністративного суду від 29 жовтня 2020 року та постанову Другого апеляційного адміністративного суду від 01 квітня 2021 року у справі №480/5691/20 скасувати.
Справу направити на новий розгляд до Сумського окружного адміністративного суду.

Постанова набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Суддя                                                                                                              В.М. Кравчук

Суддя                                                                                                              А.А. Єзеров

Суддя                                                                                                              О.П. Стародуб