ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/1078/23 Справа № 202/4353/21 	  	Суддя у 1-й інстанції - Бєсєда Г. В. Суддя у 2-й інстанції - Барильська  А. П.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 лютого 2023 року                                                                м. Дніпро
       Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого – судді: Барильської А.П.,
суддів: Деркач Н.М., Куценко Т.Р.
секретар судового засідання: Драгомерецька А.О. 

сторони:
позивач: ОСОБА_1 
відповідач:Державне підприємство “Комбінат “Салют” Державного агентства резерву України 
       розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Дніпрі апеляційну скаргу Державного підприємства “Комбінат “Салют” Державного агентства резерву України на рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 19 вересня 2022 року, яке постановлено суддею Бєсєдою Г.В. у місті Дніпрі, дата складання повного тексту рішення 29 вересня 2022 року та на додаткове рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 30 вересня 2022 року, яке постановлено суддею Бєсєдою Г.В. у місті Дніпрі, відомості про дату складання повного тексту рішення суду в матеріалах справи відсутні, у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Державного підприємства “Комбінат “Салют” Державного агентства резерву України про стягнення середнього заробітку за час затримки виконання рішення суду та заподіяної моральної шкоди,-
                                               В С Т А Н О В И В:
       У липні 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду з уточненим, 27 січня 2022 року позовом до Державного підприємства “Комбінат “Салют” Державного агентства резерву України (далі - ДП “Комбінат “Салют” Державного агентства резерву України) про стягнення середнього заробітку за час затримки виконання рішення суду та моральної шкоди, мотивуючи його тим, що рішенням Індустріального районного суду м.Дніпропетровська від 16 квітня 2021 року за результатами розгляду цивільної справи № 202/1772/21 за його позовом до ДП “Комбінат “Салют” Державного агентства резерву України про поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, було задоволено його позовні вимоги у повному обсязі. Визнано незаконним та скасовано наказ ДП “Комбінат “Салют” Державного агентства резерву України № 28 від 01 березня 2021 року про його звільнення з посади начальника служби безпеки ДП “Комбінат “Салют” Державного агентства резерву України та поновлено на посаді з 16 квітня 2021 року. Стягнуто з ДП “Комбінат “Салют” Державного агентства резерву України на його користь середній заробіток за час вимушеного прогулу з 01 березня 2021 року по 16 квітня 2021 року. Допущено до негайного виконання рішення в частині поновлення його на посаді.
        Зазначав, що на виконання вказаного рішення суду, було видано виконавчий лист. 16 червня 2021 Індустріальним ВДВС м.Дніпра Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) було прийнято до виконання виконавчий лист та відкрито виконавче провадження № 65767749. 
       Посилаючись на те, що позивач неодноразово звертався до відповідача та державного виконавця із заявами про невиконання рішення суду, однак станом на 27 січня 2022 рішення суду не виконано, чим грубо порушено його права та завдано моральної шкоди, а тому просив суд стягнути з відповідача середній заробіток за час затримки виконання рішення суду за період з 17 квітня 2021 року по 27 січня 2022 року у сумі 356 707, 80 грн; моральну шкоду у розмірі 20 000 грн та витрати на правничу допомогу. 
       Рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 19 вересня 2022 року позов ОСОБА_1 задоволено частково. Стягнуто з ДП “Комбінат “Салют” Державного агентства резерву України на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки виконання рішення Індустріального районного суду м.Дніпропетровська від 16 квітня 2021 року по справі № 202/1772/21 за період з 17 квітня 2021 року по 27 січня 2022 у сумі 356707,80 грн. Стягнуто з ДП “Комбінат “Салют” Державного агентства резерву України на користь ОСОБА_1 моральну шкоду у сумі 10 000 грн. 
       Додатковим рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 30 вересня 2022 року стягнуто з ДП “Комбінат “Салют” Державного агентства резерву України на користь ОСОБА_1 витрати на професійну правничу допомогу у сумі 15 574, 40 грн та судовий збір у сумі 3 666, 86 грн.
       В апеляційній скарзі відповідач, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права в частині задоволення позову, просить рішення суду в цій частині скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову про стягнення середнього заробітку за час затримки виконання рішення суду і в частині стягнення моральної шкоди. 
       Апеляційна скарга обґрунтована тим, що суд, частково задовольняючи позов, не встановив дійсних обставин справи. Суд залишив без уваги той факт, що вини відповідача у затримці виконання рішення немає. Вони не виконували рішення суду виключно через те, що у ньому не було зазначено суми середнього заробітку за час вимушеного прогулу з 01 березня 2021 року по 16 квітня 2021 року. У зв`язку з чим вони звертались з відповідними заявами про роз`яснення рішення та про ухвалення додаткового рішення. Середньоденна заробітна плата позивача становить 305,12 грн. Розмір моральної шкоди є завищеним, позивачем не доведено що йому спричинено моральну шкоду та її розміру. 
       В апеляційній скарзі, поданій на додаткове рішення Індустріального районного суду м.Дніпропетровська від 30 вересня 2022 року відповідач, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права в просить його скасувати. 
       Апеляційна скарга обґрунтована тим, що сума витрати на професійну правничу допомогу є неспівмірною з заявленими позовними вимогами та завищеною. 
       18 листопада 2022 року позивач надав відзив на апеляційну скаргу, подану на додаткове рішення Індустріального районного суду м.Дніпропетровська від 30 вересня 2022 року, в якому зазначаючи про законність та обґрунтованість додаткового рішення, просив залишити його без змін, а апеляційну скаргу- без задоволення. Зазначав, що всі доводи апеляційної скарги є надуманими та не можуть слугувати підставою для скасування рішення. 
       Розглянувши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду та додаткового рішення суду в межах доводів апеляційних скарг та заявлених позовних вимог, колегія суддів вважає за необхідне апеляційні скарги задовольнити частково, виходячи з наступного.
       Статтями 12,81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
       Відповідно до ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
       Розглядаючи позов, суд має встановити фактичні обставини справи виходячи з фактичних правовідносин сторін, але в межах заявлених вимог.
       Судом першої інстанції встановлено та підтверджується матеріалами справи, що рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 16 квітня 2021 року позов ОСОБА_1 до ДП “Комбінат “Салют” Державного агентства резерву України про поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу задоволено. Визнано незаконним та скасовано наказ ДП “Комбінат “Салют” Державного агентства резерву України № 28 від 01 березня 2021 року про звільнення ОСОБА_1 з посади начальника служби безпеки ДП “Комбінат “Салют” Державного агентства резерву України. Поновлено на посаді начальника служби безпеки ДП “Комбінат “Салют” Державного агентства резерву України ОСОБА_1 з 16 квітня 2021 року. Стягнуто з ДП “Комбінат “Салют” Державного агентства резерву України на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу з 01 березня 2021 року по 16 квітня 2021 року. Допущено до негайного виконання рішення в частині поновлення на посаді ОСОБА_1 . 
       На виконання вказаного рішення видано виконавчий лист. 
       Постановою Дніпровського апеляційного суду від 02 березня 2022 року рішення Індустріального районного суду м.Дніпропетровська від 16 квітня 2021 року залишено без змін.
       Постановою Індустріального ВДВС м.Дніпра Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Дніпро) від 16 червня 2021 року відкрито виконавче провадження № 65767749 з виконання виконавчого листа №202/1772/21, виданого Індустріальним районним судом м.Дніпропетровська від 29 квітня 2021 року про поновлення ОСОБА_1 на посаді начальника служби безпеки ДП “Комбінат “Салют” Державного агентства резерву України.
       07 червня 2021 року ОСОБА_1 було направлено вимогу ДП “Комбінат “Салют” Державного агентства резерву України про виконання рішення суду про поновлення на роботі, що підтверджується поштовим чеком про відправлення та рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення.
       07 липня 2021 року, 16 серпня 2021 року, 18 жовтня 2021 року, 19 листопада 2021 року, 13 грудня 2021 року ОСОБА_1 було направлено відповідачу заяву, в якій він просив повторно повідомити про те, чи виконано рішення суду від 16 квітня 2021 року по справі №202/1772/21 та надати засвідчену копію наказу про поновлення на роботі.
       05 липня 2021 року, 16 серпня 2021 року, 18 жовтня 2021 року, 19 листопада 2021 року, 13 грудня 2021 року ОСОБА_1 було надіслано до Індустріального ВДВС м. Дніпра Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Дніпро) повідомлення про невиконання боржником виконавчого документу, що підтверджується поштовими чеками та рекомендованими поштовими відправленнями.
       Наказом ДП “Комбінат “Салют” Державного агентства резерву України «Про поновлення на роботі ОСОБА_1 » № 31-ос від 06 квітня 2022 року на виконання рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 16 квітня 2021 року у справі № 202/1772/21 скасовано наказ № 28-0с від 01 березня 2021 року про звільнення ОСОБА_1 за п.11 ст. 40 КЗпП України (невідповідність працівника займаній посаді під час строку випробування) (пункт 1). У зв`язку зі скороченням посади начальника служби безпеки поновлено працівника на рівнозначній посаді (пункт 2). Забезпечено допуск ОСОБА_1 до роботи на відповідній посаді охоронника-пожежного з 01 березня 2021 року (пункт 3).
       Наказом ДП “Комбінат “Салют” Державного агентства резерву України «Про часткове скасування наказу № 31-ос від 06 квітня 2022 року» № 41-ос від 15 червня 2022 року з метою приведення у відповідність до рішення Індустріального районного суду м.Дніпропетровська від 16 квітня 2021 року у справі № 202/1772/21 наказ № 31-ос від 06 квітня 2022 року «Про поновлення на роботі ОСОБА_1 » в частині п.1, п. 2, п. 3, п. 4, п. 6 скасовано.
       Частково задовольняючи позов ОСОБА_1 суд першої інстанції виходив з того, що саме з вини відповідача рішення про поновлення позивача на роботі не було виконано вчасно, тому відповідач зобов`язаний виплатити позивачу його середній заробіток за весь час затримки виконання рішення суду, у межах заявлених позовних вимог, у розмірі 356 707,80 грн. Встановивши порушення законних прав позивача, пов`язаних з затримкою виконання рішення суду, що призвело до виникнення у нього моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків, що вимагало додаткових зусиль для організації життя, й з урахуванням обставин справи, суд вважав, що розумним та обґрунтованим є розмір відшкодування моральної шкоди у розмірі 10 000 грн. 
       Колегія суддів погоджується з висновками суду в частині наявності підстав для стягнення середнього заробітку за час затримки виконання рішення та моральної шкоди, втім не погоджується з розміром моральної шкоди, визначеним судом першої інстанції, у зв`язку з наступним.
       Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (частина перша статті 13 ЦПК України).
       У відповідності до частини другої статті 129 Конституції України обов`язковість судових рішень є однією із основних засад судочинства.
       Статтею 129-1 Конституції України передбачено, що суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.
       Виконання судового рішення є невід`ємною складовою права кожного на судовий захист і охоплює, зокрема, визначений у законі комплекс дій, спрямованих на захист і поновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави; невиконання судового рішення загрожує сутності права на справедливий розгляд справи судом; право на судовий захист є гарантією прав і свобод людини і громадянина, а обов`язкове виконання судових рішень – складовою права на справедливий судовий захист.
       Визначене статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод право на суд було б ілюзорним, якби правова система держави допускала, щоб остаточне обов`язкове судове рішення не виконувалося на шкоду одній зі сторін.
       Згідно з положеннями статей 18, 430 ЦПК України в редакції, чинній на час розгляду справи апеляційним судом про поновлення на роботі, судові рішення, які відповідно до закону підлягають негайному виконанню, є обов`язковими для виконання, зокрема посадовими особами, від яких залежить реалізація прав особи, підтверджених судовим рішенням.
       В разі визнання звільнення незаконним та поновлення працівника на роботі держава гарантує отримання працівником середнього заробітку за час вимушеного прогулу, оскільки такий працівник був незаконно позбавлений роботодавцем можливості виконувати свою трудову функцію з незалежних від нього причин та отримувати заробітну плату.
       Вказана норма права, крім превентивної функції, виконує функцію соціальну, задовольняючи потребу працівника в засобах до існування на період незаконного звільнення. Відтак, за умови встановлення факту незаконного звільнення особи, час вимушеного прогулу працівника повинен бути оплаченим і спір розглянутим в одному позовному провадженні з вирішенням питання про поновлення на роботі, або в різних провадженнях, що не впливає на розрахунок середнього заробітку, оскільки період за який він обраховується є сталим для звільненого працівника.
       Таке тлумачення відповідає засадам справедливості, добросовісності, розумності, сприяє дотриманню балансу прав і законних інтересів незаконно звільнених працівників, які були позбавлені можливості працювати та отримувати гарантовану на конституційному рівні винагороду за виконану роботу, та стимулює несумлінних роботодавців, які порушили таке конституційне право працівників, у подальшому дотримуватися норм чинного законодавства.
       Як вбачається із матеріалів справи, рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 16 квітня 2021 року позов ОСОБА_1 до ДП “Комбінат “Салют” Державного агентства резерву України про поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу задоволено. Визнано незаконним та скасовано наказ ДП “Комбінат “Салют” Державного агентства резерву України № 28 від 01 березня 2021 року про звільнення ОСОБА_1 з посади начальника служби безпеки ДП “Комбінат “Салют” Державного агентства резерву України. Поновлено на посаді начальника служби безпеки ДП “Комбінат “Салют” Державного агентства резерву України ОСОБА_1 з 16 квітня 2021 року. Стягнуто з ДП “Комбінат “Салют” Державного агентства резерву України на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу з 01 березня 2021 року по 16 квітня 2021 року. Допущено до негайного виконання рішення в частині поновлення на посаді ОСОБА_1 . 
       З матеріалів справи вбачається та не заперечується відповідачем, що рішення суду було виконане лише 06 квітня 2022 року.
       Стаття 236 КЗпП України передбачає, що у разі затримки власником або уповноваженим ним органом виконання рішення органу, який розглядав трудовий спір про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, цей орган виносить ухвалу про виплату йому середнього заробітку або різниці в заробітку за час затримки.
       Для вирішення питання про наявність підстав для стягнення середнього заробітку за час затримки виконання рішення про поновлення на роботі на підставі статті 236 КЗпП України суду належить встановити: чи мала місце затримка виконання такого рішення, у разі наявності затримки виконання рішення – встановити період затримки, який необхідно рахувати від наступного для після постановлення рішення про поновлення на роботі до дати видання роботодавцем наказу про поновлення на роботі, та, відповідно, провести розрахунок належних до стягнення сум за встановлений період.
       Виходячи з лексичного значення (тлумачення) поняття «затримка», як «зволікання», за змістом норм статті 236 КЗпП України затримкою виконання рішення суду про поновлення працівника на роботі слід вважати невидання власником (уповноваженим органом) наказу про поновлення працівника на роботі без поважних причин негайно після проголошення судового рішення.
       Аналогічного правового висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 01 липня 2015 року у справі №6-435цс15)
       Рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого працівника, підлягає негайному виконанню (стаття 235 КЗпП України).
       Негайне виконання судового рішення полягає в тому, що воно набуває властивостей здійснення і підлягає виконанню не з часу набрання ним законної сили, що передбачено для переважної більшості судових рішень, а негайно з часу його оголошення в судовому засіданні, чим забезпечується швидкий і реальний захист життєво важливих прав та інтересів громадян і держави.
       Обов`язковість рішень суду віднесена Конституцією України до основних засад судочинства, а тому, з огляду на принцип загальнообов`язковості судових рішень судові рішення, які відповідно до закону підлягають негайному виконанню, є обов`язковими для виконання, зокрема, посадовими особами, від яких залежить реалізація прав особи, підтверджених судовим рішенням.
       Належним виконанням судового рішення про поновлення на роботі необхідно вважати видання власником про це наказу, що дає можливість працівнику приступити до виконання своїх попередніх обов`язків.
       Отже, аналіз зазначених правових норм дає підстави для висновку про те, що законодавець передбачає обов`язок роботодавця добровільно і негайно виконати рішення суду про поновлення працівника на роботі і цей обов`язок полягає у тому, що у роботодавця обов`язок видати наказ про поновлення працівника на роботі виникає відразу після оголошення рішення суду, незалежно від того, чи буде дане рішення суду оскаржуватися.
       Виконання рішення вважається закінченим з дня видачі відповідного наказу або розпорядження власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом, фізичною особою, фізичною особою – підприємцем, який прийняв незаконне рішення про звільнення або переведення працівника.
       Рішення суду про поновлення працівника на роботі вказує на обов`язок, а не на право роботодавця не пізніше наступного дня після проголошення судового рішення незалежно від відкриття виконавчого провадження видати наказ (розпорядження) про поновлення на роботі і фактично допустити його до виконання попередніх обов`язків. 
       Згідно із частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
       Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України).
       Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття 79 ЦПК України).
       Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК України).
       Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (частина перша статті 12 ЦПК України).
       Відповідно до положень частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
       Згідно із частиною шостою статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
       У частині першій статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
       Колегія суддів звертає увагу на те, що позивачем доведено факт порушення його прав, який виразився у несвоєчасному виконанні рішення суду про поновлення на роботі, стягнення заборгованості за час вимушеного прогулу. 
       Суд першої інстанції, на підставі належним чином оцінених доказів, поданих сторонами, дійшов обґрунтованого висновку про те, що рішення суду про поновлення ОСОБА_1 на роботі виконане відповідачем тільки 06 квітня 2022 року, про що свідчить наказ № 31-ос від 06 квітня 2022 року, тому в силу вимог статті 236 КЗпП України наявні підстави для стягнення з відповідача на користь позивача середнього заробітку за час затримки виконання рішення про поновлення на роботі з 17 квітня 2021 року по 27 січня 2022 року (у межах заявлених позовних вимог)
       Відповідно до Індивідуальних відомостей про застраховану особу Пенсійного фонду України форми ОК-7 № 4521125132554518, та довідки про заробітну плату, видану ДП “Комбінат “Салют” Державного агентства резерву України,розмір отриманої заробітної плати у лютому місяці 2021 року становить 36 774 грн, тобто середньоденна заробітна плата ОСОБА_1 становить 1838, 70 грн (36 774 : 20), отже середній заробіток позивача за час затримки виконання рішення Індустріального районного суду м.Дніпропетровська від 16 квітня 2021 року по справі № 202/1772/21 за період з 17 квітня 2021 року по 27 січня 2022 року становить 356 707, 80 грн. (1 838,70 грн. х 194). 
       За таких обставин, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про наявність правових підстав для стягнення з відповідача на користь позивача середнього заробітку за час затримки виконання рішення Індустріального районного суду м.Дніпропетровська від 16 квітня 2021 року по справі № 202/1772/21 за період з 17 квітня 2021 року по 27 січня 2022 у сумі 356707,80 грн. .0
       Доводи апеляційної скарги на рішення суду про те, що судом першої інстанції помилково взято до уваги розмір заробітної плати за лютий місяць 36 774 грн., не можуть бути прийняті до уваги, оскільки вони спростовуються матеріалами справи. Крім того, згідно довідки про доходи ОСОБА_1 , наданої самим відповідачем, загальна сума нарахованої заробітної плати ОСОБА_1 за лютий місяць становить 36 774 грн. До вказаної суми входить нарахована заробітна плата 6129 грн та премія 30645 грн. 
       З врахуванням того, що позивач пропрацював у відповідача до моменту свого звільнення лише один повний місяць (тобто 20 робочих днів), колегія суддів погоджується з розрахунком середньодненної заробітної плати позивача саме у розмірі 1 838, 70 грн (36 774 нарахована заробітна плата за один місяць роботи : 20 робочих днів відпрацьованих позивачем у лютому 2021 року). 
       Обов`язок роботодавця видати наказ про поновлення працівника не є похідним від дій особи (подання заяви чи виконавчого листа для відкриття виконавчого провадження), яку поновлено на роботі. Втім ,16 червня 2021 Індустріальним ВДВС м. Дніпра Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) було прийнято до виконання виконавчий лист поданий ОСОБА_1 та відкрито виконавче провадження № 65767749. 
       Доводи апеляційної скарги відповідача на рішення суду в частині того, що їх вини у затримці виконання рішення немає, є хибними. 
       Колегія суддів звертає увагу, що відповідач ДП “Комбінат “Салют”Державного агентства резерву України знало про наявність судового рішення, а той факт, що воно зверталось з заявами про його роз`яснення та ухвалення додаткового рішення не повинно впливати на його негайне виконання саме в частині поновлення на роботі. 
       Інші доводи апеляційної скарги в частині відсутності правових підстав для стягнення середнього заробітку за час затримки виконання рішення суду не можуть бути взяті до уваги колегією суддів, оскільки вони фактично зводяться до переоцінки доказів та незгодою з висновками суду по їх оцінці. Проте відповідно до вимог ст.89 ЦПК України оцінка доказів є виключною компетенцією суду, переоцінка доказів діючим законодавством не передбачена.
       Згідно статті 237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.
       Постановою Верховного Суду України від 16 січня 2012 року у справі № 6-54цс11 визначено, що передумовою відшкодування працівнику моральної шкоди на підставі ст. 237-1 КЗпП України є наявність порушення прав працівника у сфері трудових відносин. Суд установивши порушення трудових прав позивача та наявність підстав для покладення на роботодавця відповідальності за завдану працівникові моральну шкоду, повинен застосувати відповідальність, що передбачена ст. 237-1 КЗпП України.
       Судом встановлено факт порушення трудових прав ОСОБА_1 , що на думку колегії суддів спричинило моральні переживання позивача через неправомірність дій роботодавця.
       Колегія суддів виходить з того, що спірні правовідносини, а саме вирішення питання щодо стягнення середнього заробітку за час затримки виконання рішення суду про поновлення на роботі, є способом захисту порушеного конституційного права позивача на судовий захист, права на працю, яке включає можливість заробляти собі на життя та право на саме життя та є заробітною платою за вимушений прогул, який утворився внаслідок протиправних дій відповідача. 
       Враховуючи характер та обсяг моральних страждань, яких зазнав позивач, і виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, взявши до уваги доводи апеляційної скарги в частині того, що при визначені суми моральної шкоди враховуються конкретні обставини справи, колегія суддів вважає за необхідне рішення Індустріального районного суду м.Дніпропетровська від 19 вересня 2022 року змінити в частині стягнення з ДП «Комбінат «Салют» Державного агентства резерву України на користь ОСОБА_1 моральної шкоди, зменшивши її розмір з 10 000 грн до 2 000 грн..
       У зв`язку з чим доводи апеляційної скарги на рішення суду в цій частині заслуговують на увагу.
       Стосовно додаткового рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 30 вересня 2022 року, колегія суддів зазначає наступне. 
       Відповідно до ч.ч.1,2 ст.137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1)розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. 
       При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1)чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2)чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3)поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4)дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. 
       Суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично та чи була їх сума обґрунтованою.
       Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи зокрема на складність справи, витрачений адвокатом час.
       При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи.
       Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції. Зокрема заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі «East/West Alliance Limited» проти України, заява №19336/04, п.269).
       Пунктом 3.2 рішення Конституційного Суду від 30 вересня 2009 року №23-рп/2009 передбачено, що правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема в судах та інших державних органах, тощо. Вибір форми та суб`єкта надання такої допомоги залежить від волі особи, яка бажає її отримати. Право на правову допомогу це гарантована державою можливість кожної особи отримати таку допомогу в обсязі та формах, визначених нею, незалежно від характеру правовідносин особи з іншими суб`єктами права.
       Отже, з викладеного випливає, що до правової допомоги належать й консультації та роз`яснення з правових питань; складання заяв, скарг та інших документів правового характеру, представництво у судах тощо.
        Як роз`яснив Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у п.п.7, 48 постанови від 17 жовтня 2014 року №10 «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» при стягненні витрат на правову допомогу слід враховувати, що особа, яка таку допомогу надавала, має бути адвокатом або іншим фахівцем у галузі права незалежно від того, чи така особа брала участь у справі на підставі довіреності, чи відповідного договору. Розмір витрат на оплату правової допомоги визначається за домовленістю між стороною та особою, яка надає правову допомогу. Витрати на правову допомогу, граничний розмір якої визначено відповідним законом, про що зазначено в пункті 47 цієї постанови, стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а й у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов`язаних із наданням правової допомоги у конкретній справі (наприклад, складання позовної заяви, надання консультацій, переклад документів, копіювання документів). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені.
       Згідно із вимогами ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
       При цьому, склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.
       Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. 
       З матеріалів справи вбачається, що позивач просив стягнути 16 000 грн витрат на правову допомогу адвоката. Вказані витрати підтверджені належними та допустимими доказами. З врахуванням виконаної адвокатом роботи, принципу співмірності та розумності судових витрат, критерію реальності адвокатських витрат, а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи, з урахуванням її складності, необхідних процесуальних дій сторони, часу, витраченого адвокатом на надання правової допомоги колегія суддів погоджується з вказаним розміром, та доводи апеляційної скарги в цій частині відхиляє. 
       Згідно із частинами першою та другою статті 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові на позивача; у разі часткового задоволення позову на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. 
       Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
       Оскільки апеляційна скарга відповідача підлягає до задоволення частково, а рішення суду в частині стягнення моральної шкоди підлягає зміні шляхом зменшення її розміру з 10000 грн до 2 000 грн., з врахуванням пропорційності задоволених позовних вимог колегія суддів приходить до висновку про зменшення судових витрат на професійну правничу допомогу з 15574,40 грн до 15234,88 грн. та зменшення суми судового збору з 3666,86 грн до 3586,92 грн, та відповідно зміни додаткового рішення. 
       Керуючись ст.ст.367,374,376,381-383 ЦПК України, суд,– 

ПОСТАНОВИВ: 
       
       Апеляційну скаргу Державного підприємства “Комбінат “Салют” Державного агентства резерву України задовольнити частково. 
       Рішення Індустріального районного суду м.Дніпропетровська від 19 вересня 2022 року змінити в частині стягнення з Державного підприємства «Комбінат «Салют» Державного агентства резерву України на користь ОСОБА_1 моральної шкоди, зменшивши її розмір з 10 000 грн до 2 000 грн. 
       В іншій частині рішення Індустріального районного суду м.Дніпропетровська від 19 вересня 2022 року залишити без змін. 
       Додаткове рішення рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 30 вересня 2022 року змінити зменшивши стягнуті з Державного підприємства «Комбінат «Салют» Державного агентства резерву України на користь ОСОБА_1 судові витрати на професійну правничу допомогу з 15 574,40 грн до 15 234,88 грн. та суму судового збору з 3 666,86 грн до 3 586,92 грн. 
       Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.
       Повний текст постанови складений 17 лютого 2023 року.

Головуючий: А.П. Барильська
               
Судді: Н.М.Деркач 

                                                                                Т.Р. Куценко