КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ   УКРАЇНИ
 
27 грудня  2022 року місто Київ.
Справа 758/16989/21
Апеляційне провадження № 22-ц/824/11376/2022
 
Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ
судді-доповідача:                     Желепи О. В.,
суддів:                                        Кравець В. А., Мазурик О. Ф.
розглянув у порядку письмового провадження апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Женева» на рішення Подільського районного суду міста Києва від 04 серпня 2022 року  (у складі судді  Петрова Д.В., інформація щодо складання повного тексту відсутня)
в справі за позовом ОСОБА_1 до ТОВ «Фінансова компанія «Женева», треті особи: приватний нотаріус Житомирського міського нотаріального округу м. Києва Клименко Роман Васильович про повернення безпідставно стягнутих грошових коштів
ВСТАНОВИВ
 
У грудні 2021 року ОСОБА_1 звернулася до Подільського районного суду міста Києва з позовом до ТОВ «Фінансова компанія «Женева», треті особи: приватний нотаріус Житомирського міського нотаріального округу Горай Олег Станіславович, приватний виконавець виконавчого округу м. Києва Клименко Роман Васильович про повернення безпідставно стягнутих грошових коштів.
В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що спірні кошти було стягнуто під час примусового виконання у ВП № 62639437 виконавчого напису приватного нотаріуса ЖМНО Горая О.С. № 12352 від 16.07.2020, який в подальшому судовим рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 22.06.2021 у справі № 405/5376/20, яке набрало законної сили, визнаний таким, що не підлягає виконанню.
Так з позивачки, поки тривав розгляд справи про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, за період з серпня 2020 року по травень 2021 року, включно, було відраховано суму у розмірі 10 375 гривень 26 копійок.
Отже позивачка вважає, що зазначені спірні кошти стягнуті без достатньої правової підстави. У відповідності до ст. 1212 ЦК України, просить позов задовольнити.
Рішенням Подільського районного суду міста Києва від 04 серпня 2022 року позов задоволено.
Стягнуто з ТОВ «Фінансова компанія «Женева» на користь   ОСОБА_1 безпідставно стягнуті грошові кошти у розмірі 10 375 (десять тисяч триста сімдесят п`ять) гривень 26 копійок.
Стягнуто з ТОВ «Фінансова компанія «Женева» на користь   ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 908,00 (дев`ятсот вісім) гривень.
Не погоджуючись з таким рішенням суду першої інстанції, представник ТОВ «Фінансова компанія «Женева» - Слостін А.Г. подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати оскаржуване рішення та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.
   Вказує, що судом першої інстанції допущено неповне з`ясування обставин справи, висновки суду, що мають значення для справи не відповідають обставинам справи, оскаржуване рішення постановлено з порушенням норм матеріального та процесуального права.
Посилається на те, що  з матеріалів справи вбачається, що правовою підставою для стягнення з боржника (позивача) ОСОБА_1 коштів, є кредитний договір і наявність у позичальника заборгованості за вказаним кредитним договором. Кредитний договір є достатньою правовою підставою для отримання новим кредитором ТОВ «Фінансова компанія «Женева» з позичальника коштів в рахунок сплати заборгованості за ним. 
Також, вказує, що відповідно до ч.1 ст.216 ЦК України лише у разі недійсності правочину кожна із сторін зобов`язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину; відповідно до ч.4 ст.653 ЦК України сторони не мають права вимагати повернення того, що було виконане ними за зобов`язанням до моменту зміни або розірвання договору, якщо інше не встановлено договором або законом.
Станом на даний час, кредитний договір не визнаний недійсним, не змінений та не розірваний, а отже відсутні підстави для повернення стягнутої з позичальника заборгованості за вказаним кредитним договором в процесі виконання виконавчого напису нотаріуса, оскільки, на момент здійснення такого стягнення, всі дії по виконанню такого виконавчого напису здійснювалися правомірно.
Зауважує, що наявність судового рішення про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню не надає права суду  стягувати з кредитора на користь боржника кошти, що стягнуті в процесі виконання такого виконавчого напису нотаріуса в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором.
 Вказує, що в матеріалах справи відсутні відомості із приводу фактично перерахованих коштів в рамках виконавчого провадження саме стягувачу, а зазначена загальна сума стягнення, в тому числі і витрати виконавчого провадження та винагорода приватного виконавця.
В рамках виконавчого провадження стягнута в тому числі основна винагорода приватного виконавця та витрати на проведення виконавчих дій. 
Доказів, якими б було розподілено кошти, перераховані на рахунок стягувача та на рахунок приватного виконавця матеріали справи не містять, а судом здобуто не було.
Ухвалою від 26 жовтня 2022 року Київським апеляційним судом відкрито апеляційне провадження в даній справі та надано учасникам справи 5-ти денний строк з моменту отримання ухвали для подачі відзиву на апеляційну скаргу.
У відзиві на апеляційну скаргу позивач вважає апеляційну скаргу відповідача необґрунтованою та просить її залишити без задоволення.
Вказує, що незалежно від вказаних, нічим не підтверджених скаржником отриманих чи не отриманих сум, кошти у розмірі 10375 грн 26 к. безпідставно стягнуті відповідно до неправомірного виконавчого напису. У довідці про заробітну плату від 19 серпня 2021 року №65 та платіжних дорученнях (додається) чітко вказані розрахункові рахунки, назву отримувача та безпосередньо підставу (призначення платежу), тому необхідності для запиту розподілу коштів не виникло.
Тому, вважає, що суд при ухваленні рішення дійшов обґрунтованого висновку про задоволення вимог.
Від інших учасників справи відзив на апеляційну скаргу не надходив.
Згідно з ч.3 ст.360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.
За приписами ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши доводи апеляційної скарги, законність та обґрунтованість рішення суду в межах апеляційного оскарження, та вимог, що заявлялися в суді першої інстанції, дійшла висновку, що апеляційна скарга не  підлягає задоволенню, з огляду на таке.
Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Згідно з ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Як визначено ч.1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Частиною 2 ст. 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що правовою підставою для набуття ТОВ «ФК «Женева» грошових коштів у спірному розмірі став виконавчий напис нотаріуса, який рішенням суду визнано таким, що не підлягає виконанню, а тому оскільки правова підстава для отримання таких коштів відпадала грошові кошти у розмірі 10 375 грн 26 к. підлягають поверненню позивачці у відповідності до ст. 1212 ЦК України.
Колегія суддів погоджується з таким висновком суду, з огляду на таке.
Відповідно до вимог статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Таким вимогам рішення районного суду відповідає.
Матеріалами справи підтверджено та судом встановлено, що 16 липня 2020 року  приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Гораєм О.С.  вчинено виконавчий напис № 12352 про стягнення з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ФК «Женева» заборгованості за кредитним договором № 1543/5211DCLRKZPT від 29.09.2014 за період з 22.03.2018 по 11.03.2020 у розмірі 22 979,72 грн.
23 липня 2020 року приватним виконавцем виконавчого округу м. Києва Клименком Р.В.  на підставі вказаного виконавчого напису нотаріусу відкрито виконавче провадження № 62639437 (а.с. 5).
22 червня 2021 року рішенням Дніпровського районного суду м. Києва у справі № 405/5376/20 визнано таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис від 16 липня 2020 року, зареєстрований у реєстрі під № 12352, вчинений приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Гораєм О.С., рішення набрало законної сили (а.с. 22-25).
Однак, у межах виконавчого провадження, з метою примусового виконання виконавчого напису нотаріуса від 16.07.2020 стягнуто з позивача грошові кошти за період з серпня 2020 року по травень 2021 року у сумі 10 375 грн 26 к., що підтверджується платіжними дорученнями про перерахування коштів та довідкою № 65 від 19.08.2021, виданої Головним управлінням Держпродспоживслужби в Кіровоградській області щодо суми коштів, утриманих з позивачки за виконавчим написом № 12352 від 16.07.2020 (а.с. 6-16).
Згідно з положеннями ч.ч.1, 2 ст.1212 ЦК України, особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події.
Набуття чи збереження майна буде безпідставним не тільки за умови відсутності відповідної підстави з самого початку при набутті майна, а й тоді, коли первісно така підстава була, але у подальшому відпала.
Частиною 1 ст.1213 ЦК України визначено, що особа, набувач зобов`язаний повернути потерпілому безпідставно набуте майно в натурі.
Оскільки, рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 22 червня 2021 року визнано виконавчий напис є таким, що не підлягає виконанню, тому  колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що з ТОВ «ФК «Женева» підлягають стягненню на користь  ОСОБА_1  кошти у розмірі 10375 грн 26 к. в порядку ст.1212 ЦК України.
Посилання відповідача в апеляційній скарзі на те, що грошові кошти були стягнуті з позивача в рахунок виконання зобов`язання за кредитним договором № 1543/5211DCLRKZPT від 29.09.2014, тобто на достатній правовій підставі - дійсному кредитному договорі, за яким у позивача виникла заборгованість в результаті невиконання своїх зобов`язань, а тому, не підлягають стягненню з відповідача, колегія суддів вважає необґрунтованими, оскільки виходячи з положень ст.1212 ЦК України особа зобов`язана повернути майно тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.  
До аналогічного висновку дійшов і Верховний Суд у постановах від 06 березня 2019 року у справі №910/1531/18, від 28 січня 2020 року у справі №910/16664/18, від 08 вересня 2021 року у справі №201/6498/20, від 06 жовтня 2021 року у справі №623/363/20.
Доводи апеляційної скарги про те, що відсутні відомості із приводу фактично перерахованих коштів в рамках виконавчого провадження саме стягувачу, а зазначена загальна сума стягнення, в тому числі і витрати виконавчого провадження та винагорода приватного виконавця  колегією суддів не приймаються до уваги з огляду на таке.
Як вбачається з наявних в матеріалах справи копій платіжних доручень № 609 від 28 серпня 2020 року, № 704 від 29 вересня 2020 року, №812 від 29 жовтня 2020 року, № 885 від 27 листопада 2020 року, № 967 від 29 грудня 2020 року, № 51 від 28 січня 2021 року;  № 118 від 25лютого 2021 року, № 197 від 30 березня 2021 року, № 275 від 29 квітня 2021 року, №359 від 28 травня 2021 року, зазначено:  отримувачем платежу - ТОВ «Женева», код отримувача - 40888017,  призначення платежу - погашення боргу за ОСОБА_1 2782914142, ВП 62639437 від 17 серпня 2020 року виконавчий напис «12352 від 16.07.2020.
Отже, з указаного вбачається, що кошти сплачені позивачем були перераховані ТОВ «Женева» в рахунок погашення заборгованості за виконавчим написом нотаріуса.
Відповідно до ч.1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
У відповідності до ст. 80 ЦПК України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (ст.89 ЦПК України).
Згідно зі статтями 76-79 ЦПК України, доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи, виникає спір.
Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях.
Отже, доводи апеляційної скарги про те, що відсутні відомості із приводу фактично перерахованих коштів в рамках виконавчого провадження  стягувачу, а зазначена загальна сума стягнення, в тому числі і витрати виконавчого провадження та винагорода приватного виконавця, однак доказів на підтвердження вказаної обставини суду першої інстанції та суду апеляційної інстанції не надано, тому  такі доводи  відповідача  є припущеннями, в свою чергу законодавцем визначено, що рішення суду не може ґрунтуватись на припущеннях.
Інші доводи апеляційної скарги не дають правових підстав для встановлення неправильного застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права та не спростовують висновків суду.
При вирішенні вказаної справи районним судом правильно визначено характер правовідносин між сторонами, вірно застосовано закон, що їх регулює та ухвалено рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Відповідно до ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Рішення Подільського районного суду міста Києва від 04 серпня 2022 року постановлене з дотриманням норм матеріального та процесуального права, а тому відсутні правові підстави для задоволення апеляційної скарги ТОВ ФК «Женева».
В зв`язку з тим, що ціна позову в даній справі не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, справа згідно п. 1 ч. 6 ст. 19 ЦПК України є малозначною і в силу вимог п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України ухвалене по ній апеляційним судом судове рішення не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п.п. а) г) п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України.
На підставі викладеного та керуючись ст. 268, 374, 375, 381- 384, 389 ЦПК України,-
ПОСТАНОВИВ
Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Женева» залишити без задоволення.
Рішення Подільського районного суду міста Києва від 04 серпня 2022 року  залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, визначених у ч.3 ст.389 ЦПК України.

Суддя-доповідач                                                                                         О.В. Желепа
 
Судді                                                                                                            В.А. Кравець
 
                                                                                      О.Ф. Мазурик