ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
23 січня 2023 року
м. Київ
справа № 161/16926/21
провадження № 51-2712 км 22
Верховний Суд колегією суддів Третьої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого                                   ОСОБА_1 ,
суддів                                                ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , 
за участю:
секретаря судового засідання   ОСОБА_4 ,
прокурора                                       ОСОБА_5 ,
в режимі відеоконференції
захисника                                        ОСОБА_6 ,
розглянув у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу прокурора             ОСОБА_7 , яка брала участь у розгляді кримінального провадження судом апеляційної інстанції, на ухвалу Волинського апеляційного суду від 7 червня 2022 року у кримінальному провадженні, дані про яке внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 12021035580001745, за обвинуваченням
ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, котрий народився у с. Затурці Луцького району Волинської області, проживає на АДРЕСА_1 , раніше судимого - 15 червня 2020 року Луцьким міськрайонним судом Волинської області за ч. 2 ст. 309 Кримінального кодексу України (далі - КК) до покарання у виді позбавлення волі на строк 2 роки, на підставі ст. 75 КК звільнений від відбування покарання з випробуванням, з іспитовим строком тривалістю 2 роки,
у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 309 КК.
Зміст оскаржуваного судового рішення і встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини
Вироком Луцького міськрайонного суду Волинської області від 26 жовтня 2021 року ОСОБА_8 засуджено за ч. 1 ст. 309 КК до покарання у виді арешту на строк                     1 місяць. На підставі статей 71, 72 КК за сукупністю вироків, до покарання, призначеного за цим вироком, повністю приєднано невідбуте покарання за вироком Луцького міськрайонного суду Волинської області від 15 червня 2020 року, та остаточно призначено покарання  у виді позбавлення волі на строк 2 роки 1 місяць.
Прийнято рішення щодо речових доказів та процесуальних витрат.
Згідно з вироком ОСОБА_8 визнано винуватим у тому, що він                                              9 серпня 2021 року, перебуваючи неподалік залізничної станції «Гнідава», що                            у м. Луцьку, знайшов (придбав) два пакети особливо небезпечної психотропної речовини, обіг якої заборонено, - PVP, загальною масою 0,341 г, які поклав до своєї кишені, та став незаконно зберігати при собі для власного вживання, без мети збуту. Вказана психотропна речовина була виявлена й вилучена у ОСОБА_8 працівниками поліції о 20 год 9 серпня 2021 року.
Ухвалою Волинського апеляційного суду від 7 червня 2022 року вирок Луцького міськрайонного суду Волинської області від 26 жовтня 2021 року щодо ОСОБА_8 скасовано та на підставі ч. 4 ст. 309 КК звільнено ОСОБА_8 від кримінальної відповідальності за вчинення проступку, передбаченого  ч. 1 ст. 309 КК, а кримінальне провадження щодо нього закрито.
Вимоги касаційної скарги і узагальнені доводи особи, яка її подала
У касаційній скарзі прокурор ОСОБА_7 вказує на незаконність ухвали суду апеляційної інстанції щодо  ОСОБА_8 та просить її скасувати з призначенням нового розгляду кримінального провадження в апеляційному суді з підстав істотного порушення вимог кримінального процесуального закону і неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність. Обґрунтовуючи свої вимоги, прокурор зазначає, що звільняючи  ОСОБА_8 від кримінальної відповідальності на підставі ч. 4 ст. 309 КК за вчинення проступку, передбаченого ч. 1 ст. 309 КК, апеляційний суд не взяв до уваги період звернення ОСОБА_8 до лікувального закладу та не встановив чи він дійсно проходив лікування добровільно, а не з метою ухилення від кримінальної відповідальності за вчинення суспільно небезпечного діяння.
Крім цього, 23 січня 2023 року на адресу Касаційного кримінального суду Верховного Суду надійшли доповнення до касаційної скарги прокурора ОСОБА_7 , в якому викладено додаткові мотиви непогодження останньої з рішенням апеляційного суду. 
Позиції інших учасників судового провадження
У судовому засіданні прокурор ОСОБА_5 підтримала касаційну скаргу прокурора ОСОБА_7 та просила її задовольнити.
Захисник ОСОБА_6 заперечував проти задоволення касаційної скарги прокурора та просив рішення апеляційного суду щодо ОСОБА_8 залишити без зміни. 
Мотиви Суду
Згідно зі ст. 433 Кримінального процесуального кодексу України (далі - КПК) суд касаційної інстанції переглядає судове рішення суду апеляційної інстанції у межах касаційної скарги. При цьому він уповноважений лише перевіряти правильність застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального й процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати й визнавати доведеними обставини, яких не було встановлено в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу. 
Відповідно до приписів ст. 438 КПК підставами для скасування або зміни судового рішення при розгляді справи в суді касаційної інстанції є: 1) істотне порушення вимог кримінального процесуального закону; 2) неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність; 3) невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого. При вирішенні питання про наявність зазначених підстав суд касаційної інстанції керується статтями 412 - 414 КПК.
За приписами ч. 1 ст. 413 КПК неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, що тягне за собою скасування або зміну судового рішення, є: 1) незастосування судом закону, який підлягає застосуванню;                                 2) застосування закону, який не підлягає застосуванню; 3) неправильне тлумачення закону, яке суперечить його точному змісту; 4) призначення більш суворого покарання, ніж передбачено відповідною статтею (частиною статті) закону України про кримінальну відповідальність.
Доводи касаційної скарги прокурора ОСОБА_7 щодо неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність, що, на думку прокурора, призвело до безпідставного звільнення ОСОБА_8 від кримінальної відповідальності відповідно до вимог ч. 4 ст. 309 КК, є необґрунтованими. 
Положеннями ч. 4 ст. 309 КК передбачено, що особа, яка добровільно звернулася до лікувального закладу і розпочала лікування від наркоманії, звільняється від кримінальної відповідальності за дії, передбачені ч. 1 ст. 309 КК.
Тому, вирішуючи питання про звільнення особи від кримінальної відповідальності на підставі ч. 4 ст. 309 КК, суду необхідно з`ясовувати, чи реально особа страждала на наркоманію і потребувала лікування від неї, чи добровільно вона звернулась до лікувального закладу і розпочала лікування, а не вимушено, і чи дійсно  ставила за мету вилікуватися від наркоманії, а не ухилитись у такий спосіб від кримінальної відповідальності за вчинене кримінальне правопорушення.
Суд апеляційної інстанції переглядаючи вирок Луцького міськрайонного суду Волинської області від 26 жовтня 2021 року за апеляційною скаргою захисника, дійшов висновку, що місцевим судом не було враховано, що ОСОБА_8 звернувся до КП «Волинський медичний центр терапії залежностей» до моменту виходу суду першої інстанції до нарадчої кімнати. 
Водночас за висновком, викладеним у постанові об`єднаної палати Верховного Суду від 29 листопада 2021 року, підставою для звільнення від кримінальної відповідальності у такому випадку є добровільне звернення до лікувального закладу особи, яка хворіє на наркоманію, та розпочате нею лікування від наркоманії. Крім того, відповідно до вказаного рішення ч. 4 ст. 309 КК може бути застосована, якщо добровільне звернення особи до лікувального закладу мало місце до моменту виходу суду першої інстанції до нарадчої кімнати для ухвалення рішення у кримінальному провадженні.
Так, прокурор у своїй касаційній скарзі вказує на те, що, апеляційний суд, звільняючи ОСОБА_8 на підставі положень ч. 4 ст. 309 КК, взяв до уваги довідку, видану КП «Волинський медичний центр терапії залежностей», згідно з якою останній перебував на стаціонарному лікуванні у період з 4 по 9 листопада 2021 року, з діагнозом «Психічні і поведінкові розлади внаслідок вживання стимуляторів (амфетамін), синдром залежності», фактично вже після ухвалення 26 жовтня 2021 року вироку Луцького міськрайонного суду Волинської області.
Разом з цим, вказані доводи прокурора не спростовують того факту, що окрім вказаного періоду проходження стаціонарного лікування ОСОБА_8 у КП «Волинський медичний центр терапії залежностей», останній також проходив стаціонарне лікування у вказаній установі у період з 12 по 20 серпня 2021 року. Тобто, вже після внесення відомостей до ЄРДР про вчинення ОСОБА_8 проступку, передбаченого ч. 1 ст. 309 КК, (10 серпня 2021 року) та до моменту передачі обвинувального акту до суду (22 вересня 2021 року) (т. 1 а. п. 76). Вказане було враховано апеляційним судом, що на думку колегії суддів, підтверджує те, що ОСОБА_8 звернувся до лікувальної установи  через 3 дні після вчинення кримінального правопорушення, що об`єктивно доводить мету останнього вилікуватися від наркоманії, а не ухилитись у такий спосіб від кримінальної відповідальності за вчинене ним кримінальне правопорушення.
З урахуванням положень ст. 432 КПК та ч. 4 ст. 403 КПК внесення змін до касаційноїї скарги, які тягнуть за собою погіршення становища обвинуваченого, поза межами строків на касаційне оскарження не допускається. 
Колегія суддів вважає, що доводи, викладені у доповненні до касаційної скарги прокурора, які надійшли до Верховного Суду 23 січня 2023 року не можуть бути предметом розгляду суду касаційної інстанції, оскільки прокурор фактично змінила підстави оскарження рішення апеляційного суду та надала їх поза межами строку на касаційне оскарження, в якому порушує питання про погіршення становища ОСОБА_8 , що суперечить положенням ч. 4 ст. 403, та ст. 432 КПК.
Так, прокурор ОСОБА_7 у своїх доповненнях порушує питання про скасування ухвали апеляційного суду у зв`язку із не встановленням апеляційним судом факту наявності у ОСОБА_8 захворювання «наркоманія». При цьому в первинній касаційній скарзі, за доводами якої було відкрито касаційне провадження та призначено кримінальне провадження до розгляду, вказане питання прокурором взагалі не порушувалось, а оспорювався лише період звернення ОСОБА_8 до лікувального закладу для лікування залежності, що стало підставою його звільнення. 
Враховуючи викладене, колегія суддів дійшла висновку, що доповнення до касаційної скарги прокурора ОСОБА_7 необхідно залишити без розгляду Верховним Судом, з огляду на те, що прокурором фактично було змінено доводи касаційної скарги, що погіршує становище ОСОБА_8 , та які були надані суду поза межами строків на касаційне оскарження, що узгоджується з положеннями ст. 432 КПК, ч. 4 ст. 403 КПК.
Ухвала апеляційного суду вмотивована та відповідає вимогам ст. 419 КПК. 
Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які були                        би підставою для скасування оскаржуваного судового рішення, не встановлено.
За таких обставин, касаційна скарга прокурора ОСОБА_7 не підлягає задоволенню.
Керуючись статтями 433, 434, 436, 441, 442 КПК, Суд 
ухвалив:
Ухвалу Волинського апеляційного суду від 7 червня 2022 року залишити без зміни,  а касаційну скаргу прокурора - без задоволення.
Постанова є остаточною й оскарженню не підлягає.
Судді:
 
ОСОБА_1                                          ОСОБА_2                                   ОСОБА_3