ПІВДЕННО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ  УКРАЇНИ

27 лютого 2023 року	  м. Одеса	Справа № 916/731/21	
Південно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:
головуючого судді Принцевської Н.М.;
суддів: Діброви Г.І., Ярош А.І.;
(Південно-західний апеляційний господарський суд, м.Одеса, пр-т Шевченка, 29)

Секретар судового засідання: Соловйова Д.В.;
Представники сторін:
Від прокуратури – Капустін М.В.;
Від позивача – Смородінова І.В.;
Від відповідача – Розенбойм Ю.О.;
Від третьої особи – не з`явився;

розглянувши апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю “Компанія Квантум”
на рішення Господарського суду Одеської області від 23.07.2021, проголошене суддею Петровим В.С. у м. Одесі, повний текст якого складено 30.07.2021
у справі № 916/731/21
за позовом Першого заступника керівника Київської окружної прокуратури міста Одеси в інтересах держави в особі Одеської міської ради
до Товариства з обмеженою відповідальністю “Компанія Квантум”
за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю “ЄГАЗ-РІТЕЙЛ”                    
про припинення права власності та витребування земельної ділянки, 
(суддя місцевого господарського суду: Петров В.С., Господарський суд Одеської області, м.Одеса, проспект Шевченка, 29), 

ВСТАНОВИВ:

   У березні 2021 року Перший заступник керівника Київської окружної прокуратури міста Одеси звернувся до Господарського суду Одеської області з позовом в інтересах держави в особі Одеської міської ради до Товариства з обмеженою відповідальністю "Компанія Квантум" (далі – ТОВ "Компанія Квантум") про:
– припинення права власності ТОВ "Компанія Квантум" на земельну ділянку площею 0,1520 га, кадастровий номер 5110136900:32:008:0009, розташовану за адресою: м. Одеса, вул. Академіка Вільямса, 53, шляхом скасування державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (реєстраційний номер 1415312851101);
– витребування у ТОВ "Компанія Квантум" на користь територіальної громади міста Одеси в особі Одеської міської ради земельної ділянки, загальною площею 0,1520 га (кадастровий номер 5110136900:32:008:0009), розташованої за адресою: м. Одеса, вул. Академіка Вільямса, 53.
Обґрунтовуючи позовні вимоги, прокурор зазначив про те, що територіальна громада міста Одеси в особі Одеської міської ради, як законний власник земельної ділянки площею 0,152 га, розташованої за адресою: м. Одеса, вул. Академіка Вільямса, 53, рішень щодо її відчуження не приймала та право власності внаслідок укладення угод особами, які не мали прав на неї, не припиняла, відповідно спірна земельна ділянка підлягає витребуванню у ТОВ "Компанія Квантум". При цьому звернення прокурора із заявленим позовом обґрунтовано порушенням інтересів держави, що полягає в незаконному позбавленні територіальної громади міста Одеси належних їй на праві власності земельних ділянок, а підставою для подання позову стала необхідність захисту економічних інтересів держави, частиною яких є стале та належне функціонування місцевого самоврядування, дотримання встановленого Конституцією України принципу верховенства права, задоволення суспільної потреби у відновленні законності при вирішенні суспільно значимого питання щодо повернення земель, які вибули з комунальної власності з порушенням закону.
Рішенням Господарського суду Одеської області від 23.07.2021у справі №916/731/21, залишеним без змін постановою Південно-західного апеляційного господарського суду від 25.11.2021, позов задоволено частково, скасовано державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень за реєстраційним номером 1415312851101 щодо права власності ТОВ "Компанія Квантум" на спірну земельну ділянку та витребувано її у ТОВ "Компанія Квантум" на користь територіальної громади міста Одеси в особі Одеської міської ради. В задоволенні іншої частини вимог відмовлено.
Приймаючи відповідне рішення місцевий господарський суду зазначив, що всупереч вимог закону державними реєстраторами було прийнято рішення про державну реєстрацію права власності на належну територіальній громаді земельну ділянку на підставі угод, укладених між сторонами, які не були власниками цієї земельної ділянки, при наявній реєстрації права власності на цю земельну ділянку за територіальною громадою міста Одеси в особі Одеської міської ради, водночас суд встановив, що такого способу захисту порушеного права як припинення права власності на об`єкт нерухомого майна чинне законодавство не передбачає, у зв`язку з чим дійшов висновку, що саме скасування державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень за реєстраційним номером 1415312851101 щодо права власності ТОВ “Компанія Квантум” на земельну ділянку площею 0,1520 га, кадастровий номер 5110136900:32:008:0009, розташовану за адресою: м. Одеса, вул.Академіка Вільямса, 53, є належним та ефективним способом захисту порушених прав Одеської міської ради, як власника спірної земельної ділянки.
Крім того, оскільки судом першої інстанції встановлено, що державна реєстрація права власності ТОВ “Компанія Квантум” на спірну земельну ділянку підлягає скасуванню, а належних правових підстав для набуття відповідачем права власності на неї судом не встановлено, задоволено і вимогу прокурора про витребування у ТОВ “Компанія Квантум” цієї земельної ділянки на користь дійсного власника - територіальної громади міста Одеси в особі Одеської міської ради.
Не погоджуючись із зазначеним рішенням місцевого господарського суду, відповідач звернувся до Південно-західного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить оскаржуване рішення скасувати та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі.
На думку скаржника, рішення суду є незаконним та необґрунтованим, оскільки його прийнято із суттєвим порушенням норм матеріального та процесуального права при неповному з`ясуванні обставин, що мають значення для справи.
За твердженням апелянта, оскаржуване рішення суду першої інстанції суперечить чинному законодавству України про іпотеку і договірні відносини, а також фактичним обставинам справи та усталеній практиці Верховного Суду щодо залишення дійсною іпотеки незалежно від зміни власника.
Зокрема, скаржник стверджує, що суд першої інстанції дійшов хибного висновку, що державним реєстратором Манютою С.В. у порушення вимог чинного законодавства при наявній в Державному реєстрі прав реєстрації права власності на спірну земельну ділянку за Одеською міською радою прийнято рішення про державну реєстрації права власності на земельну ділянку за Дерепою О.О. з використанням інформації з Державного реєстру іпотек, оскільки не враховано той факт, що остання набула правових підстав для здійснення державної реєстрації права власності на спірну земельну ділянку на підставі іпотечного договору ще до державної реєстрації 15.11.2017 за територіальною громадою міста Одеси в особі Одеської міської ради права власності на вказану земленьку ділянку.
Крім того, апелянт зазначає, що судом першої інстанції безпідставно залишено поза увагою і той факт, що Одеська міська рада не вчиняла будь-яких дій та заходів, спрямованих на фактичне повернення спірної земельної ділянки у володіння.
У відзиві на апеляційну скаргу прокурор спростовує доводи апеляційної скарги, зазначає, що вони є безпідставними, формальними і суперечать встановленим судом обставинам справи, а тому вважає, що скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.
Постановою Південно-західного апеляційного господарського суду від 25.11.2023  рішення Господарського суду Одеської області від 23.07.2021 у справі №916/731/21 залишено без змін, апеляційну скаргу ТОВ “Компанія Квантум”  - без задоволення.
Південно-західний апеляційний господарський суд погодився з висновками місцевого господарського суду та зазначив, що рішенням Київського районного суду м. Одеси від 28.02.2013 у справі № 1512/10136/2012 встановлено, що спірна земельна ділянка вибула з володіння власника Одеської міської ради поза його волею всупереч чинному законодавству. 
Не погоджуючись із висновками суду апеляційної інстанцій, Товариство з обмеженою відповідальністю “Компанія Квантум” звернулось до Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду із касаційною скаргою, в якій просило скасувати рішення судів попередніх інстанцій та прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог. 
Постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Компанія Квантум" задоволено частково; постанову Південно-західного апеляційного господарського суду від 25.11.2021 у справі № 916/731/21 скасовано, справу направлено на новий розгляд до Південно-західного апеляційного господарського суду.
Касаційний господарський суд в своїй постанові звернув увагу, що   ТОВ "ЄГАЗ-РІТЕЙЛ" є орендарем спірного майна, про що відповідач повідомляв суд у запереченнях на відповідь на відзив, а також у клопотанні про долучення доказів, зокрема договору оренди від 19.09.2017 № 19. У той же час, вказаним обставинам судами не надано оцінки, не було встановлено дійсність та фактичність таких правовідносин. Внаслідок зазначеного, поза увагою залишилося питання можливого впливу судових рішень на права та обов`язки ТОВ "ЄГАЗ-РІТЕЙЛ" і наявності підстав для залучення його як третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору.
Колегія суддів відхилила посилання заявника у цій частині стосовно того, що задовольнити позовні вимоги можна лише до особи, яка є дійсним користувачем ділянки, а ТОВ "ЄГАЗ-РІТЕЙЛ" не є учасником справи, хоча є орендарем земельної ділянки.
Крім того, Верховний Суд також зазначив, що під час розгляду справи не наведено мотивів щодо прийняття або відхилення доводів відповідача про те, що Київський районний суд м. Одеси у рішенні від 28.02.2013 у справі № 1512/10136/2012 та Одеський окружний адміністративний суд у постанові від 11.11.2011 у справі № 3562/08/1570 дійшли абсолютно різних висновків при вирішенні питання стосовно розмежування земель міст Одеси та Овідіопольського району Одеської області.
16.06.2022 до Південно-західного апеляційного господарського суду надійшли матеріали справи №916/731/21.
Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 21.06.2022 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю “Компанія Квантум” на рішення Господарського суду Одеської області від 23.07.2021 по справі №916/731/21.
Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 14.07.2022 розгляд апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю “Компанія Квантум” на рішення Господарського суду Одеської області від 23.07.2021 по справі №916/731/21 призначено на: 09.08.2022 року о 14-30 год.
Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 20.07.2022 відмовлено в задоволенні заяви Першого заступника керівника Київської окружної прокуратури міста Одеси про забезпечення позову (вх.№1130/22) від 19.07.2022 року.
У зв`язку з перебуванням судді Ярош А.І. у відпустці з 09.08.2022 по 02.09.2022 згідно з наказом Голови суду від 03.08.2022 №222-в, судове засідання призначене на 09.08.2022 у даній справі не відбулось. Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 05.08.2022 призначено справу №916/731/21 до розгляду на 19.09.2022 об 10:30 год.
Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 19.09.2022 залучено Товариство з обмеженою відповідальністю “ЄГАЗ-РІТЕЙЛ”            (вул.Михайла Грушевського, 39-Е, м.Одеса,65031, код ЄДРПОУ 40471320) до участі у справі у якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача; відкладено розгляд справи №916/731/21 за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю “Компанія Квантум” на рішення Господарського суду Одеської області від 23.07.2021 до    07.11.2022 на 11:30 год.
В судове засідання 07.11.2022 з`явились представники позивача та відповідача, які підтримали доводи, викладені в апеляційній скарзі та письмових поясненнях. Представник учасник судового процесу від третьої особи у судове засідання не з`явився. Про день, час та місце розгляду апеляційної скарги повідомлений належним чином.
Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 07.11.2022 оголошено перерву в судовому засіданні по справі №916/731/21 до 29.11.2022 року до 14-00 год.
29.11.2022 судове засідання по справі №916/731/21 не відбулось, про що секретарем судового засідання складено відповідну довідку.
Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 13.12.2022 розгляд справи №916/731/21 за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю “Компанія Квантум” на рішення Господарського суду Одеської області від 23.07.2021 призначено на: 24.01.2023 року о 12-30 год. 
24.01.2023 судове засідання по справі №916/731/21 не відбулось, про що секретарем судового засідання складено відповідну довідку.
Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 30.01.2023 призначено розгляд справи на: 27.02.2023 року о 12-00 год. 
В судовому засіданні представник відповідача підтримав доводи та вимоги, викладені в апеляційній скарзі, представник позивача та прокурор заперечували проти доводів апеляційної скарги, просили рішення суду першої інстанції залишити без змін, а скаргу – без задоволення.
Відповідно до ст.269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.
Як вбачається з матеріалів справи Рішенням Київського районного суду м.Одеси від 28.02.2013 у справі № 1512/10136/2012 задоволено позов прокуратури м.Одеси в інтересах держави в особі Одеської міської ради до Овідіопольської районної адміністрації, ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та інших, за участю ПАТ “Райфайзен Банк Аваль”, та:
-визнано недійсним розпорядження Овідіопольської районної державної адміністрації Одеської області № 904 від 16.12.2003 “Про включення земельної ділянки, якою користується Відкритим Акціонерним товариством /далі-ВАТ/ “БМУ-18”, до переліку земель несільськогосподарського призначення, що підлягають продажу в 2003 – 2004 роках”; 
-визнано недійсним договір купівлі-продажу земельної ділянки площею 0,1520 га по вул. Академіка Вільямса, 53 у м. Одесі, укладений 23.12.2003 між Овідіопольською районною державною адміністрацією Одеської області та ВАТ “БМУ-18” та посвідчений приватним нотаріусом Овідіопольського районного нотаріального округу Курчан Н.Ф., реєстровий № 6924; 
-визнано недійсним та скасовано державний акт серії ЯЖ № 474111 на право власності на земельну ділянку, площею 0,1520 га, розташовану по АДРЕСА_1 , кадастровий номер 5110136900:32:008:0009, виданий на ім`я ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , зареєстрований 04.11.2008 в книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі Одеською регіональною філією державного підприємства “Центр державного земельного кадастру”, за № 010850501510;
-скасовано реєстрацію права власності ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 на земельну ділянку площею 0,1520     га, розташовану по АДРЕСА_1 , в книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за № 010850501510 від 04.11.2008;
-витребувано земельну ділянку площею 0,1520 га по АДРЕСА_1 загальною вартістю 1     863     307,20 грн. з незаконного володіння ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 на користь Одеської міської ради.
Ухвалою Апеляційного суду Одеської області від 22.06.2015 у справі №1512/10136/2012 рішення Київського районного суду м. Одеси від 28.02.2013 у цій справі залишено без змін.
Вищезазначене судове рішення Київського районного суду м. Одеси набрало законної чинності 22.06.2015. Твердження скаржника про те, що означене рішення суду не може застосовуватися, оскільки грунтується на постанові Верховної Ради, якою визначено межі міста Одеси і яку в подальшому визнано незаконною, колегія суддів до уваги не приймає, оскільки з зазначених підстав рішення суду не переглядалося за нововиявленими обставинами і на теперішній час є чинним.
Таким чином, згідно рішення Київського районного суду м.Одеси від 28.02.2013 законним власником спірної земельної ділянки площею 0,1520 га, кадастровий номер 5110136900:32:008:0009, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 , є територіальна громада міста Одеси в особі Одеської міської ради.
На виконання вказаного рішення Київського районного суду м. Одеси від 28.02.2013 у справі № 1512/10136/2012 державним реєстратором Управління державної реєстрації Головного територіального управління юстиції в Одеській області Рубан М.О. прийнято рішення (індексний номер: 28883610 від 23.03.2016) про скасування права власності ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 на земельну ділянку площею 0,1520 га, кадастровий номер 5110136900:32:008:0009, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 .
15.11.2017 державним реєстратором Юридичного департаменту Одеської міської ради Баховою Вікторією Іванівною було зареєстровано за територіальною громадою міста Одеси в особі Одеської міської ради право власності на земельну ділянку площею 0,1520 га, кадастровий номер 5110136900:32:008:0009, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 , про що зроблено запис про право власності № 23507325 від 15.11.2017. В якості підстав для виникнення права власності вказано рішення Київського районного суду м. Одеси від 28.02.2013 у справі № 1512/10136/2012.
23.10.2015 між ТОВ “Стандарт Фінанс Груп” та ОСОБА_8 було укладено договір про відступлення права вимоги за договором іпотеки від 12.06.2007, пунктом 1.3 якого визначено, що предметом іпотеки за договором іпотеки, право вимоги за яким відступається за цим договором є: земельна ділянка, площею 0,1520 га, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 . Вказаний договір про відступлення права вимоги від 23.10.2015 посвідчено приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Немм     О.В. та зареєстровано в реєстрі за № 1879.
При цьому, 30.09.2016 громадянами ОСОБА_9 та ОСОБА_8 було подано приватному нотаріусу Одеського міського нотаріального округу Янковській     О.С. заяву, в якій висловлено прохання передати гр. ОСОБА_7 , гр.      ОСОБА_1 , гр. ОСОБА_5 , гр.. ОСОБА_6 , гр. ОСОБА_2 вимогу про усунення порушень наступного змісту: “12.06.2007 між ВАТ “Райффазен Банк Аваль” та ОСОБА_1 був укладений кредитний договір № 014/2145/85/76425, відповідно до умов якого ОСОБА_1 повинна сплатити кредит в розмірі 49     735,00 дол. США зі строком повернення до 12.06.2027 зі сплатою процентної ставки за користування кредитними коштами в розмірі 14,1% річних. Якщо в строк, визначений у даній вимозі, заборгованість за вищезазначеними кредитними договорами не буде погашена у повному обсязі, ОСОБА_8 ініціюватиме звернення стягнення на предмет іпотеки за договорами іпотеки, а саме на земельну ділянку площею 0,1520 га, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , кадастровий номер: 5110136900:32:008:0009 шляхом продажу третім особам або шляхом набуття права власності на предмет іпотеки відповідно до ст. 37, 38 Закону України “Про іпотеку””.
01.03.2019 державним реєстратором Комунального підприємства “Агенція реєстраційних послуг” Манютою Сергієм Васильовичем прийнято рішення (індексний номер: 28883610 від 01.03.2019) про державну реєстрацію права власності за ОСОБА_8 на земельну ділянку площею 0,1520 га, кадастровий номер 5110136900:32:008:0009, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 . В якості підстав для внесення запису вказано: договір про внесення змін та доповнень, серія та номер 1248, виданий 12.10.2010, видавник: ЛН ОМНО Скопелідіс Т.Г.; повідомлення про вручення, серія та номер: 6512101643282, видавник: Укрпошта; договір про відступлення права вимоги за договором іпотеки, серія та номер: 1879, виданий 23.10.2015, видавник: ПН КМНО Немм О.В.; заява (вимога про усунення порушень), серія та номер: 1117, виданий 30.09.2016, видавник: ПН ОМНО Янковська О.С.; іпотечний договір (дублікат від 18.11.2016 №1198, ПН ОМНО Скопелідіс Т.Г.), серія та номер 1322, виданий 15.06.2007, видавник: ПН ОМНО Скопелідіс Т.Г.; відомості з ДЗК, серія та номер: 8309509, виданий 26.02.2019, видавник: Державний земельний кадастр; Закон України “Про іпотеку” (ст.ст. 23, 37), серія та номер: 898-ІV, виданий 05.06.2003., видавник: Верховна Рада України; повідомлення про вручення, серія та номер: 6512202945980, видавник: Укрпошта; заява (вимога про усунення порушень), серія та номер 1116, виданий 30.09.2016, видавник: ПН ОМНО Янковська О.С.; іпотечний договір, серія та номер: 1316, виданий 15.06.2007, видавник: ПН ОМНО Скопелідіс Т.Г.; повідомлення про вручення, серія та номер: 6507202374815, видавник: Укрпошта; заява (вимога про усунення порушень), серія та номер: 1115, виданий 30.09.2016, видавник: ПН ОМНО Янковська О.С.; іпотечний договір, серія та номер: 1317, виданий 15.06.2007 р., видавник: ПН ОМНО Скопелідіс Т.Г.; повідомлення про вручення, серія та номер 6506203689708, видавник: Укрпошта; заява (вимога про усунення порушень), серія та номер: 1113, виданий 30.09.2010 р., видавник: ПН ОМНО Янковська О.С.; іпотечний договір, серія та номер: 1318, виданий 15.06.2007 р., видавник: ПН ОМНО Скопелідіс Т.Г.; повідомлення про вручення, серія та номер: 6512101643312, видавник: Укрпошта; заява (вимога про усунення порушень), серія та номер: 1114, виданий 30.09.2016, видавник: ПН ОМНО Янковська О.С.; іпотечний договір, серія та номер: 1319, виданий 15.06.2007, видавник: ПН ОМНО Скопелідіс Т.Г.; повідомлення про вручення, серія та номер: 6512101643258, видавник: Укрпошта; заява (вимога про усунення порушень), серія та номер: 1111, виданий 30.09.2016, видавник: ПН ОМНО Янковська О.С.; іпотечний договір, серія та номер: 1320, виданий 15.06.2007, видавник: ПН ОМНО Скопелідіс Т.Г.; повідомлення про вручення, серія та номер: 6512101643266, видавник: Укрпошта; заява (вимога про усунення порушень), серія та номер: 1112, виданий 30.09.2016, видавник: ПН ОМНО Янковська О.С.; іпотечний договір, серія та номер: 1321, виданий 15.06.2007, видавник: ПН ОМНО Скопелідіс     Т.Г.
На підставі вказаного рішення державного реєстратора комунального підприємства “Агенція реєстраційних послуг” Манюти С.В. від 01.03.2019 (індексний номер рішення: 45768305) про проведення державної реєстрації права приватної власності на земельну ділянку за Дерепою О.О., 01.03.2019 припинено право комунальної власності територіальної громади м. Одеси в особі Одеської міської ради на спірну земельну ділянку площею 0,1520 га, кадастровий номер 5110136900:32:008:0009, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 . 
15.09.2020 державним реєстратором Великодолинської селищної ради Овідіопольського району Одеської області Турецьким О.С. прийнято рішення (індексний номер: 5405019) про державну реєстрацію права власності на спірну земельну ділянку за ТОВ “Компанія Квантум”, при цьому підставою для державної реєстрації зазначено акт приймання-передачі майна до статутного капіталу, серія та номер 1, виданий 11.09.2020, видавник: ТОВ “Компанія Квантум”, ОСОБА_8 ..
Прокурор вважає, що державним реєстратором незаконно, в порушення вимог чинного законодавства було прийнято рішення про державну реєстрацію права власності на приналежну територіальній громаді земельну ділянку на підставі угод, укладених між сторонами, які не були власниками цієї земельної ділянки, при наявній реєстрації права власності на цю земельну ділянку за територіальною громадою міста Одеси в особі Одеської міської ради, у зв`язку з чим і звернувся до суду із відповідним позовом.
Оцінюючи правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального права, перевіривши дотримання судом норм процесуального права, в контексті встановлених обставин, судова колегія дійшла наступних висновків.
Відповідно до ст. 13 Конституції України земля, її надра, атмосферне повітря, водні та інші природні ресурси, які знаходяться в межах території України, природні ресурси її континентального шельфу, виключної (морської) економічної зони є об`єктами права власності Українського народу. Від імені Українського народу права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених цією Конституцією.
За ст. 143 Конституції України територіальні громади села, селища, міста безпосередньо або через утворені ними органи місцевого самоврядування управляють майном, що є в комунальній власності.
Відповідно до приписів частини 5 статті 16 Закону України “Про місцеве самоврядування в Україні” від імені та в інтересах територіальних громад права суб`єкта комунальної власності здійснюють відповідні ради.
Частиною 5 статті 60 цього Закону визначено, що органи місцевого самоврядування від імені та в інтересах територіальних громад відповідно до закону здійснюють правомочності щодо володіння, користування та розпорядження об`єктами права комунальної власності.
Частинами 1, 2 ст. 78 Земельного кодексу України передбачено, що право власності на землю - це право володіти, користуватися і розпоряджатися земельними ділянками. Право власності на землю набувається та реалізується на підставі    Конституції України, цього Кодексу, а також інших законів, що видаються відповідно до них.
Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 373 Цивільного кодексу України земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави. Право власності на землю гарантується        Конституцією України. Право власності на землю (земельну ділянку) набувається і здійснюється відповідно до закону.
Частиною 1 ст. 316 Цивільного кодексу України унормовано, що правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.
Відповідно до ст. 328 Цивільного кодексу України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.
Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. (ч. 1 ст. 319 Цивільного кодексу України)
За приписами ч. 2 ст. 321 Цивільного кодексу України особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.
Відповідно до ч. 1 ст. 153 Земельного кодексу України власник не може бути позбавлений права власності на земельну ділянку, крім випадків, передбачених цим Кодексом та іншими законами України.
Частиною 2 ст. 152 Земельного кодексу України передбачено, що власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків.
Згідно з ч. 2 ст. 90 Земельного кодексу України порушені права власників земельних ділянок підлягають відновленню в порядку, встановленому законом.
Як зазначалося раніше, рішенням Київського районного суду м. Одеси від 28.02.2013 у справі № 1512/10136/2012 встановлено, що спірна земельна ділянка площею 0,1520 га, розташована за адресою: АДРЕСА_1 , вибула з володіння власника Одеської міської ради поза його волею всупереч чинному законодавству, що підтверджується як відсутністю будь-яких погоджень з боку Одеської міської ради та його виконавчих органів, так і на подальше відчуження майна, у зв`язку з чим судом, зокрема, витребувано вказану земельну ділянку з незаконного володіння ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 на користь Одеської міської ради.
Разом з тим, територіальна громада міста Одеси в особі Одеської міської ради як законний власник спірної земельної ділянки, площею   0,1520 га (кадастровий номер 5110136900:32:008:0009), розташована за адресою: АДРЕСА_1 , рішень щодо її відчуження в подальшому не приймала, право власності на вказану земельну ділянку не припиняла.
Так, правомочності щодо володіння, користування та розпорядження об`єктами права комунальної власності належать органу місцевого самоврядування, яким у спірних правовідносинах є Одеська міська рада.
При цьому статтею 19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Територіальна громада міста Одеси, як власник спірної земельної ділянки, делегує Одеській міській раді повноваження щодо здійснення права власності від її (громади) імені, в її інтересах, виключно у спосіб та у межах повноважень, передбачених законом.
Тобто воля територіальної громади як власника, може виражатися лише в таких діях органу місцевого самоврядування, які відповідають вимогам законодавства та інтересам територіальної громади.
Так, згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 83 Земельного кодексу України землі, які належать на праві власності територіальним громадам є комунальною власністю. У комунальній власності перебувають: а) усі землі в межах населених пунктів, крім земельних ділянок приватної та державної власності; б) земельні ділянки, на яких розташовані будівлі, споруди, інші об`єкти нерухомого майна комунальної власності незалежно від місця їх розташування; в) землі та земельні ділянки за межами населених пунктів, що передані або перейшли у комунальну власність із земель державної власності відповідно до закону.
Положеннями ч. 1 ст. 116 Земельного кодексу України передбачено, що громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону.
Законодавчо визначений порядок набуття права власності громадянами із земель державної та комунальної власності потребує наявності, з одного боку, волевиявлення осіб до отримання земельної ділянки, з іншого - органу державної влади або місцевого самоврядування як власника землі у формі прийняття рішення про її передачу, а тому відсутність такої волі з боку хоча б однієї із сторін є порушенням чинного законодавства.
В ч. 8 ст. 60 Закону України “Про місцеве самоврядування в Україні” вказано, що право комунальної власності територіальної громади захищається законом на рівних умовах з правами власності інших суб`єктів. Об`єкти права комунальної власності не можуть бути вилучені у територіальних громад і передані іншим суб`єктам права власності без згоди безпосередньо територіальної громади або відповідного рішення ради чи уповноваженого нею органу, за винятком випадків, передбачених законом.
В даному випадку матеріали справи не містять доказів прийняття Одеською міською радою відповідних рішень про передачу спірної земельної ділянки площею 0,1520 га, кадастровий номер 5110136900:32:008:0009, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 , у власність інших осіб, зокрема, ОСОБА_8 , за якою 01.03.2019 державним реєстратором КП “Агенція реєстраційних послуг” Манютою С.В. зареєстровано право власності на неї, та яка в подальшому на підставі акту приймання-передачі майна № 1 від 11.09.2020 (як вбачається із з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно) передала спірну земельну ділянку до статутного капіталу відповідача щодо якого в подальшому державним реєстратором Великодолинської селищної ради Овідіопольського району Одеської області Турецьким О.С. прийнято 15.09.2020 рішення про державну реєстрацію права власності на спірну земельну ділянку за відповідачем.
За таких обставин, правомірним є висновок місцевого господарського суду в частині того, що прийняття державними реєстраторами вказаних рішень про реєстрацію права власності на належну територіальній громаді земельну ділянку здійснено у порушення положень Закону України “Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень”.
Відповідно до ст. 2 Закону України “Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень” державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.
Згідно ст. 10 Закону України “Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень” державний реєстратор встановлює відповідність заявлених прав і поданих/отриманих документів вимогам законодавства, а також відсутність суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями, зокрема відповідність відомостей про речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що містяться у Державному реєстрі прав, відомостям, що містяться у поданих/отриманих документах; перевіряє документи на наявність підстав для проведення реєстраційних дій, зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, зупинення державної реєстрації прав, відмови в державній реєстрації прав та приймає відповідні рішення; під час проведення державної реєстрації прав, що виникли в установленому законодавством порядку до 1 січня 2013 року, обов`язково запитує від органів влади, підприємств, установ та організацій, які відповідно до законодавства проводили оформлення та/або реєстрацію прав, інформацію (довідки, засвідчені в установленому законодавством порядку копії документів тощо), необхідну для такої реєстрації, у разі відсутності доступу до відповідних носіїв інформації, що містять відомості, необхідні для проведення державної реєстрації прав, чи у разі відсутності необхідних відомостей в єдиних та державних реєстрах, доступ до яких визначено цим Законом, та/або у разі, якщо відповідні документи не були подані заявником.
Відповідно до п. 5 ст. 12 Закону України “Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень” будь-які дії особи, спрямовані на набуття, зміну або припинення речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, зареєстрованих у Державному реєстрі прав, вчиняються на підставі відомостей про речові права, обтяження речових прав, що містяться в цьому реєстрі.
Відомості про речові права, обтяження речових прав, що містяться в Реєстрі прав власності на нерухоме майно, Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна та Державному реєстрі іпотек, що є невід`ємною архівною складовою частиною Державного реєстру прав, використовуються як актуальні виключно в разі, якщо відомості про право власності на відповідне нерухоме майно, об`єкт незавершеного будівництва не внесені до Державного реєстру прав, а відомості про інші речові права, відмінні від права власності, та/або обтяження речових прав не внесені та не припинені в Державному реєстрі прав.
Положеннями ч. 4 ст. 15 Закону України “Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень” визначено, що державній реєстрації підлягають виключно заявлені права та їх обтяження за умови їх відповідності законодавству і поданим документам.
При цьому особливості процедури державної реєстрації прав власності на нерухоме майно визначені Порядком державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженим постановою КМУ №1127 від 25.12.2015.
Згідно з п. 40 Порядку, державна реєстрація прав проводиться на підставі документів, необхідних для відповідної реєстрації, передбачених статтею 27 Закону України “Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень” та цим Порядком.
Пунктами 1, 7, 8, 9 ч. 1 ст. 27 Закону України “Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень” передбачено, що державна реєстрація права власності та інших речових прав, проводиться на підставі: укладеного в установленому законом порядку договору, предметом якого є нерухоме майно, речові права на яке підлягають державній реєстрації, чи його дубліката; рішення про закріплення нерухомого майна на праві оперативного управління чи господарського відання, прийнятого власником нерухомого майна чи особою, уповноваженою управляти таким майном; державного акта на право приватної власності на землю, державного акта на право власності на землю, державного акта на право власності на земельну ділянку або державного акта на право постійного користування землею, виданих до 1 січня 2013 року; судового рішення, що набрало законної сили, щодо набуття, зміни або припинення права власності та інших речових прав на нерухоме майно.
Пунктом 53 Порядку визначено, що для державної реєстрації права власності та інших речових прав на земельну ділянку, права власності на об`єкт нерухомого майна, реєстрацію яких проведено до 1 січня 2013 року відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, у зв`язку із втратою, пошкодженням чи псуванням відповідного державного акта на право власності чи постійного користування земельною ділянкою, свідоцтва про право власності на нерухоме майно використовуються відомості з Державного земельного кадастру або Реєстру прав власності на нерухоме майно, який є архівною складовою частиною Державного реєстру прав, та паперовий носій інформації (реєстрові книги, реєстраційні справи, ведення яких здійснювали підприємства бюро технічної інвентаризації). Державна реєстрація прав у випадку, передбаченому цим пунктом, проводиться виключно за умови встановлення державним реєстратором наявності зареєстрованих речових прав на підставі таких документів у Державному земельному кадастрі чи в Реєстрі прав власності на нерухоме майно, або на паперових носіях інформації (в реєстрових книгах, реєстраційних справах, ведення яких здійснювали підприємства бюро технічної інвентаризації), з обов`язковим зазначенням у Державному реєстрі прав відомостей про втрату, пошкодження чи зіпсування відповідного документа.
Відповідно до ч. 8 ст. 18 Закону України “Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень” державній реєстрації підлягають виключно заявлені речові права на нерухоме майно та їх обтяження, за умови їх відповідності законодавству і поданим/отриманим документам.
Таким чином, державний реєстратор приймає рішення про державну реєстрацію прав лише після перевірки наявності необхідних для цього документів та їх відповідності вимогам законодавства.
Судовою колегією розглянуто та відхилено доводи апелянта щодо неврахування судом першої інстанції при прийнятті оскаржуваного рішення усталеної практики Верховного Суду та вимог чинного законодавства України про іпотеку, з огляду на наступне.
Відповідно до ст. 5 Закону України “Про іпотеку” предметом іпотеки можуть бути один або декілька об`єктів нерухомого майна за таких умов: нерухоме майно належить іпотекодавцю на праві власності   або на праві господарського відання, якщо іпотекодавцем є державне або комунальне підприємство, установа чи організація; нерухоме майно може бути відчужене іпотекодавцем і на нього відповідно до законодавства може бути звернене стягнення; нерухоме майно зареєстроване у встановленому законом порядку як окремий виділений у натурі об`єкт права власності, якщо інше не встановлено цим Законом.
Оскільки ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 не були власниками земельної ділянки площею 0,1520 га, кадастровий номер: 5110136900:32:008:0009, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 , відповідно предмет договору іпотеки був відсутній. Більш того, на час реєстрації права власності за ОСОБА_8 - 01.03.2019, законним власником земельної ділянки була територіальна громада міста Одеси в особі Одеської міської ради. Відтак, після набрання чинності судовим рішенням Київського районного суду м. Одеси від 28.02.2013 у справі № 1512/10136/2012, відповідно припиняються зобов`язання щодо переданої спірної земельної ділянки в іпотеку вказаними вище особами.
За таких обставин, судом першої інстанції цілком обгрунтовано відхилено посилання відповідача на правомірність набуття ОСОБА_8 права власності на спірну земельну ділянку на підставі іпотечного договору, оскільки припинення або визнання недійсними іпотечних договорів, укладених ще у 2007 році між тодішніми власниками спірної земельної ділянки, жодним чином не вирішувалось, в т.ч. під час розгляду справи № 1512/10136/2012 та ухвалення 28.02.2013 рішення, на яке посилається позивач.
Таким чином, вірним є висновок суду першої інстанції, що державним реєстратором Манютою С.В. у порушення вимог чинного законодавства, при наявній в Державному реєстрі прав щодо реєстрації права власності на спірну земельну ділянку за Одеською міською радою, прийнято рішення про державну реєстрацію права власності на земельну ділянку за ОСОБА_8 з використанням інформації з Державного реєстру іпотек.
Суд апеляційної інстанції зауважує, що місцевим господарським судом слушно зауважено, що ПАТ “Райффазен Банк Аваль” приймало участь у розгляді справи № 1512/10136/2012 та було обізнане про прийняття рішення від 28.03.2013, яким скасоване право власності на земельну ділянку ОСОБА_1 та інших, а відтак знало про неможливість укладення будь-яких договорів щодо земельної ділянки площею 0,1520 га, кадастровий номер: 5110136900:32:008:0009, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 .
Щодо доводів апелянта стосовно різних висновків при вирішення питання розмежування земель міста Одеси та Овідіопольського району, викладених у рішенні Київського районного суду м. Одеси від 28.02.2013 по справі №1512/10136/2012 та постанові Одеського окружного адміністративного суду  від 11.11.2011 по справі № 3562/08/1570, суд апеляційної інстанції зазначає наступне.
При вирішенні справи №1512/10136/2012 Київським районним судом м. Одеси було встановлено факт належності спірної земельної ділянки площею 0,1520 га, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 до комунальної власності територіальної громади міста Одеси. 
Вказане судове рішення від 28.02.2013 набрало законної сили 22.06.2015, а відтак в силу ст. 75 Господарського процесуального кодексу України встановлені у вказаному рішенні факти щодо належності спірної земельної ділянки є преюдиційними.       
Відповідно до ч.4 ст. 75 Господарського процесуального кодексу України обставини, встановлені рішення суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказується при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Відтак, суд першої інстанції правомірно зазначив, що преюдиціально встановлені факти не підлягають доказуванню. 
Натомість, у постанові Одеського окружного адміністративного суду від 11.11.2011 по справі № 3562/08/1570 розглядалося питання щодо законності розпорядження земельною ділянкою, розташованою за адресою: вул.Зої Космодем`янської, 1, що належала на праві постійного користування дитячому санаторію «Люстдорф». У вказаній постанові Окружний адміністративний суд встановив, що означена земельна ділянка розташована на території Таїровської селищної ради Овідіопольського району Одеської області (за межами населених пунктів) та до сьогоднішнього часу не увійшла і не передана у встановленому законом порядку до меж м.Одеси. 
Відтак, жодних висновків стосовно земельної ділянки, розташованої за адресою м.Одеса, вул.Академіка Вільямса, 53, яка є предметом розгляду даної справи, адміністративним судом зроблено не було. При цьому суд апеляційної інстанції враховує, що ТОВ «Компанія Квантум» під час розгляду справи судом першої інстанції не оспорювало приналежність спірної земельної ділянки до адмінстративних меж міста Одеси, а згідно з Державним реєстром речових прав на нерухоме майно за Товариством було зареєстровано право власності на земельну ділянку з кадастровим номером 5110136900:32:008:0009 за адресою вул.Академіка Вільямса, 53 у місті Одеса.
Стосовно доводів апелянта щодо невжиття Одеською міською радою будь-яких дій та заходів, спрямованих на фактичне повернення земельної ділянки у своє володіння, суд апеляційної інстанції зазначає наступне.
15.11.2017 Державним реєстратором юридичного департаменту Баховою В.І. було зареєстровано право комунальної власності за територіальною громадою м.Одеси в особі Одеської міської ради на земельну ділянку за адресою: м.Одеса, вул.Академіка Вільямса, 53 і рішенням Київського районного суду м.Одеси у справі №1512/10136/2012 витребувано означену земельну ділянку на користь Одеської міської ради.
Таким чином, враховуючи встановлені судом обставини справи, судова колегія вважає вірним висновок місцевого господарського суду, що всупереч вимог закону державними реєстраторами було прийнято рішення про державну реєстрацію права власності на приналежну територіальній громаді земельну ділянку на підставі угод, укладених між сторонами, які не були власниками цієї земельної ділянки, при наявній реєстрації права власності на цю земельну ділянку за територіальною громадою міста Одеси в особі Одеської міської ради.
На виконання вказівок Верховного Суду, викладених у постанові по даній справі від 24.05.2022 ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 19.09.2022, з огляду на аналіз суб`єктного складу, характеру правовідносин, а також враховуючи предмет спору, залучено до участі у даній справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача - Товариство з обмеженою відповідальністю “ЄГАЗ-РІТЕЙЛ”.
Відповідно до ч.1-2 ст.50 Господарського процесуального кодексу України треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, можуть вступити у справу на стороні позивача або відповідача до закінчення підготовчого провадження у справі або до початку першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження, у разі коли рішення у справі може вплинути на їхні права або обов`язки щодо однієї із сторін. Їх може бути залучено до участі у справі також за заявою учасників справи. Якщо суд при вирішенні питання про відкриття провадження у справі або при підготовці справи до розгляду встановить, що рішення господарського суду може вплинути на права та обов`язки осіб, які не є стороною у справі, суд залучає таких осіб до участі у справі як третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору.
В матеріалах справи наявний наданий відповідачем Договір оренди №19 від 19.09.2017, укладений між ТОВ «ЄГАЗ-РІТЕЙЛ» та фізичною особою ОСОБА_8 , за умовами якого остання передала в оренду ТОВ «ЄГАЗ-РІТЕЙЛ» площадку за адресою: м.Одеса, вул.Академіка Вільямса, 53. Строк оренди майна за вказаним договором визначено до 31.12.2019 року.
За умовами п.10.5 означеного Договору його може бути продовжено в разі підписання сторонами додаткової угоди за 10 календарних днів до закінчення терміну дії Договору. Термін і умови додаткового договору викладаються у додатковій угоді.
ТОВ «ЄГАЗ-РІТЕЙЛ» не скористалося своїм правом участі в судових засіданнях у суді апеляційної інстанції та не надало будь-яких доказів, які б підтверджували дійсність та фактичність правовідносин за вищевказаним договором оренди як на час звернення прокурора з позовом, так і на час прийняття оскаржуваного рішення суду.
Матеріали справи не містять будь-яких доказів, які б підтверджували продовження орендних відносин ТОВ «ЄГАЗ-РІТЕЙЛ» з оренди спірної земельної ділянки або укладення будь-яких інших договорів щодо користування земельною ділянкою.
За таких обставин, судова колегія вважає, що означене рішення суду першої інстанції не може вплинути на будь-які права та обов`язки ТОВ «ЄГАЗ-РІТЕЙЛ» щодо користування спірною земельною ділянкою і суд першої інстанції не приймав рішення про права, інтереси та обов`язки останнього, а відтак відсутні підстави для скасування вказаного судового рішення з підстав незалучення ТОВ «ЄГАЗ-РІТЕЙЛ» в якості третьої особи.
Судова колегія вважає, що місцевий господарський суд дійшов  правомірного висновку що державним реєстратором Манютою С.В. у порушення вимог чинного законодавства, при наявній в Державному реєстрі прав реєстрації права власності на спірну земельну ділянку за Одеською міською радою, прийнято рішення про державну реєстрацію права власності на земельну ділянку за ОСОБА_8 з використанням інформації з Державного реєстру іпотек, що в подальшому зробило можливим передачу ОСОБА_8 земельної ділянки у статутний капітал відповідача.
Щодо вимоги прокурора про витребування у ТОВ “Компанія Квантум” спірної земельної ділянки на користь територіальної громади міста Одеси в особі Одеської міської ради, то колегія суддів зазначає наступне.
Власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном (ст. 391 Цивільного кодексу України).
Власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави, заволоділа ним (ст. 387 Цивільного кодексу України).
Згідно з п. 3 ч. 1 статті 388 Цивільного кодексу України, якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом.
Отже, за змістом наведених норм законодавства передбачено необхідність встановлення обставин вибуття майна із володіння власника, який вважає своє право власності порушеним та вимагає повернення майна, а не в особи, яка в подальшому здійснила продаж цього майна останньому набувачу.
Витребування власником свого майна з чужого незаконного володіння здійснюється шляхом подання до суду віндикаційного позову. Позивачем у віндикаційному позові може бути власник майна, відповідачем - особа, яка незаконно володіє майном, тобто, заволоділа ним без достатньої правової підстави.
Предметом віндикаційного позову є вимога неволодіючого майном власника до незаконно володіючого цим майном не власника про повернення індивідуально-визначеного майна з чужого незаконного володіння. Предметом доказування у справах за такими позовами є обставини, які підтверджують правомірність вимог позивача про повернення йому майна з чужого незаконного володіння, як-то обставини, що підтверджують право власності на витребуване майно, вибуття його з володіння позивача, у тому числі - не з його волі, перебування його в натурі у відповідача тощо.
Вказаний спосіб захисту орієнтований на захист безпосередньо права власності і не пов`язаний з будь-якими конкретними зобов`язаннями між власником і порушником.
Власник з дотриманням вимог статей 387, 388 Цивільного кодексу України може витребувати належне йому майно від особи, яка є останнім його набувачем, незалежно від того, скільки разів це майно було відчужене до того, як воно потрапило у володіння останнього набувача. Тому не є ефективним способом захисту права власника для мети витребування ним його майна з чужого незаконного володіння оспорювання не тільки рішень органів державної влади чи місцевого самоврядування, але й договорів, інших правочинів щодо спірного майна та документів, що посвідчують відповідне право. Останні не є підставами набуття земельної ділянки у власність із земель державної чи комунальної власності. Такою підставою є відповідне рішення органу державної влади чи органу місцевого самоврядування (див. постанову Великої Палати Верховного Суду від 14 листопада 2018 року у справі № 183/1617/16 (пункт 94); постанову Верховного Суду України від 25 червня 2014 року у справі № 6-67цс14).
За змістом статті 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.
У частинах першій, другій статті 321 Цивільного кодексу України передбачено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.
Законом України "Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції" ратифіковано Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (далі - Конвенція) та, зокрема, Перший протокол до неї.
За змістом статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права
Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) стаття 1 Першого протоколу до Конвенції закріплює три правила: 1) у першому реченні першого абзацу - загальне правило, що фіксує принцип мирного володіння майном; 2) у другому реченні того ж абзацу - охоплює питання позбавлення майна й обумовлює таке позбавлення певними критеріями; 3) у другому абзаці - визнає право договірних держав, серед іншого, контролювати використання майна в загальних інтересах. Друге та третє правила, які стосуються конкретних випадків   втручання у право мирного володіння майном,   мають тлумачитися у світлі загального принципу, закладеного у першому правилі (див. mutatis mutandis рішення ЄСПЛ у справі "East/West Alliance Limited" проти України" від 23 січня 2014 року (East/West Alliance Limited v. Ukraine, заява № 19336/04), § 166-168).
Критеріями сумісності заходу втручання у право на мирне володіння майном із гарантіями статті 1 Першого протоколу до Конвенції є те, чи ґрунтувалося таке втручання на національному законі, чи переслідувало легітимну мету, що випливає зі змісту вказаної статті, а також, чи є відповідний захід пропорційним легітимній меті втручання у право:
Втручання держави у право мирного володіння майном повинно мати нормативну основу у національному законодавстві, останнє - характеризуватися доступністю для заінтересованих осіб, чіткістю, а наслідки його застосування мають бути передбачуваними.
Втручання у право мирного володіння майном,   навіть якщо воно здійснюється згідно із законом і з легітимною метою, буде розглядатися як порушення статті 1 Першого протоколу до Конвенції, якщо не буде встановлений справедливий баланс між інтересами суспільства, пов`язаними з цим втручанням, й інтересами особи, яка зазнає такого втручання. Отже, має існувати розумне співвідношення (пропорційність) між метою, досягнення якої передбачається, та засобами, які використовуються для її досягнення. Справедливий баланс не буде дотриманий, якщо особа-добросовісний набувач внаслідок втручання в її право власності понесе індивідуальний і надмірний тягар, зокрема, якщо їй не буде надана обґрунтована компенсація чи інший вид належного відшкодування у зв`язку з позбавленням права на майно (див. рішення ЄСПЛ у справах "Рисовський проти України" від 20 жовтня 2011 року (Rysovskyy v. Ukraine, заява № 29979/04), "Кривенький проти України" від 16 лютого 2017 року (Kryvenkyy v. Ukraine, заява № 43768/07)).
Порушення статті 1 Першого протоколу до Конвенції ЄСПЛ констатує, якщо хоча б один із зазначених критеріїв не буде дотриманий. І навпаки: встановлює відсутність такого порушення, якщо дотримані всі три критерії.
При цьому відповідно до положень статті 13 Конвенції кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.
Верховний Суд неодноразово у своїх постановах зазначав, що можливість віндикації майна, його витребування від особи, яка незаконно або свавільно заволоділа ним, має нормативну основу в національному законодавстві. Зокрема, пунктом 4 частини другої статті 16 Цивільного кодексу України передбачений такий спосіб захисту, як відновлення становища, яке існувало до порушення, а статтею 387 Цивільного кодексу України передбачено право власника на витребування майна із чужого незаконного володіння. Зазначені положення є доступними для заінтересованих осіб, чіткими, а наслідки їх застосування - передбачуваними.
Віндикація майна, його витребування в особи, яка незаконно або свавільно порушила чуже володіння, має легітимну мету, яка полягає в забезпеченні права інших осіб, в даному випадку територіальної громади м.Одеси в особі Одеської міської ради мирно володіти своїм майном. Така мета відповідає загальним інтересам суспільства.
Повернення територіальної громади земельної ділянки, незаконно відчуженої ТОВ «Компанія Квантум» фізичною особою, переслідує легітимну мету контролю за використанням майна відповідно до загальних інтересів громади.
Судова колегія вважає за необхідне зазначити, що право держави витребувати земельну ділянку, належну до земель комунальної власності, з огляду на доведену незаконність і безпідставність вибуття цієї земельної ділянки з власності держави в особі Одеської міської ради становить пропорційне втручання у право власності ТОВ «Компанія Квантум» з дотриманням рівноваги (балансу) між інтересами держави (суспільства) та інтересами особи, яка зазнала такого втручання.
При цьому судом враховується, що ТОВ «Компанія Квантум» стала власником спірної земельної ділянки за безоплатним правочином, оскільки спірна земельна ділянка була внесена ОСОБА_8 до статутного капіталу відповідача за актом приймання-передачі, а відтак на останнього не покладається надмірний тягар. 
Оскільки власником спірної земельної ділянки є територіальна громада м.Одеси в особі Одеської міської ради, при цьому у судовому порядку визнано, що вона вибула з комунальної власності з порушенням вимог законодавства, тобто земельна ділянка вибула від позивача поза волею власника і як вже було встановлено державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень за реєстраційним номером 1415312851101 щодо права власності ТОВ “Компанія Квантум” на земельну ділянку площею 0,1520 га, кадастровий номер 5110136900:32:008:0009, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 , підлягає скасуванню, суд першої інстанції  цілком правомірно та обґрунтовано задовольнив вимогу прокурора про витребування у відповідача спірної земельної ділянки на користь дійсного власника - територіальної громади міста Одеси в особі Одеської міської ради.
Європейський суд з прав людини у рішенні від 10.02.2010 у справі "Серявін та інші проти України" зауважив, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.
У справі "Трофимчук проти України" Європейський суд з прав людини також зазначив, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довод.
Апелянтом не надано належних та допустимих доказів на підтвердження своєї правової позиції, а також не наведено переконливих аргументів у відповідно до норм чинного законодавства щодо спростування висновків суду першої інстанції, в зв`язку з чим колегія суддів не вбачає правових підстав для задоволення апеляційної скарги.
За таких обставин, апеляційна скарга Товариства з обмеженою відповідальністю “Компанія Квантум” на рішення Господарського суду Одеської області від 23.07.2021 у справі № 916/731/21 задоволенню не підлягає, а рішення Господарського суду Одеської області від 23.07.2021 у справі № 916/731/21 залишається без змін.
Відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покладаються на заявника апеляційної скарги.
Керуючись ст.ст.   129,   269, 275,   276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, суд, -
          
ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю “Компанія Квантум” на рішення Господарського суду Одеської області від 23.07.2021 у справі № 916/731/21 залишити без задоволення.
Рішення Господарського суду Одеської області від 23.07.2021 у справі № 916/731/21 залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду в порядку та строки, передбаченими статтями 286-289 ГПК України.
У зв`язку з перебуванням судді-учасника колегії Діброви Г.І. у відпустці з 06.03.2023 по 10.03.2023 повний текст постанови складено та підписано 13.03.2023 року.

Головуючий суддя:                                                                  Н.М. Принцевська
                                                          
Судді:                                                                                              Г.І. Діброва
                        
                                                                                         А.І. Ярош