Постанова
Іменем України
19 січня 2023 року
м. Київ
справа № 210/906/21
провадження № 61-7116св22
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:
Шиповича В. В. (суддя - доповідач), Синельникова Є. В., Хопти С. Ф., 
учасники справи:
позивач -  ОСОБА_1 , 
відповідач - акціонерне товариство «Криворізька теплоцентраль», 
особа, яка подала апеляційну скаргу, - первинна профспілкова організація акціонерного товариства «Криворізька теплоцентраль», 
розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційні скарги первинної профспілкової організації акціонерного товариства «Криворізька теплоцентраль» та ОСОБА_1 на рішення Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області, в складі судді Ступак С. В., від 29 липня 2021 року та постанову Дніпровського апеляційного суду, в складі колегії суддів: Бондар Я. М., Зубакової В. П., Остапенко В. О., від 29 червня 2022 року, 
ВСТАНОВИВ:
Короткий зміст позовних вимог
У лютому 2021 року  ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до акціонерного товариства «Криворізька теплоцентраль» (далі - АТ «Криворізька теплоцентраль») про визнання незаконним наказу про звільнення, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.
Позов мотивований тим, що з 18 липня 2017 року він працював на різних керівних посадах в АТ «Криворізька теплоцентраль».
В період з 03 серпня 2020 року до 05 лютого 2021 року внаслідок захворювання неодноразово був непрацездатний.
Напередодні виходу на роботу 06 лютого 2021 року, на поштовому відділенні отримав наказ відповідача № 29-к про припинення з ним із 01 лютого 
2021 року трудового договору у зв`язку із нез`явленням на роботу протягом більш як чотирьох місяців підряд внаслідок тимчасової непрацездатності відповідно до пункту 5 частини першої статті 40 КЗпП України.
Не погоджується із правомірністю свого звільнення, оскільки перший період непрацездатності тривав 2 місяці 5 днів, а саме із 03 серпня 2020 року 
до 08 жовтня 2020 року, а другий період непрацездатності тривав 3 місяці 
1 тиждень, а саме із 29 жовтня 2020 року до 05 лютого 2021 року. Тобто, між вказаними періодами, з 09 жовтня до 28 жовтня 2020 року він був працездатний. 
Посилаючись на те, щохоча неодноразово і перебував на лікуванні, проте жодний з цих періодів не дорівнював чотирьом місяцям,  ОСОБА_1 просив суд:
-          визнати незаконним наказ від 01 лютого 2021 року № 29-к про припинення трудового договору, виданий АТ «Криворізька теплоцентраль», зобов`язавши відповідача цей наказ скасувати;
-          поновити його на роботі на посаді першого заступника голови правління АТ «Криворізька теплоцентраль» з 01 лютого 2021 року; 
-          стягнути з АТ «Криворізька теплоцентраль» середній заробіток за час вимушеного прогулу з 01 лютого 2021 року до дати ухвалення судом рішення у справі.
Короткий зміст судових рішень суду першої та апеляційної інстанцій
Рішенням Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 29 липня 2021 року, залишеним без змін постановою Дніпровського апеляційного суду від 29 червня 2022 року, в задоволенні позову відмовлено.
Суд першої інстанції, з яким погодився апеляційний суд, дослідивши листки непрацездатності та табель обліку робочого часу, встановив, що 
ОСОБА_1 у період із 03 серпня 2020 року до 01 лютого 2021 року (протягом більш як чотирьох місяців підряд) жодного разу не з`явився на роботі, у зв`язку з чим наказ АТ «Криворізька теплоцентраль» від 01 лютого 2021 року № 29-к про звільнення позивача на підставі пункту 5 частини першої статті 40 КЗпП України є правомірним.
 
Відхиляючи доводи позивача про те, що між періодами непрацездатності  ОСОБА_1 з 01 вересня 2020 року до 25 вересня 2020 року, з 28 вересня 2020 року до 08 жовтня 2020 року та з 13 жовтня 2020 року до 28 жовтня 
2020 року відбулось переривання строку, передбаченого пунктом 5 частини першої статті 40 КЗпП України, апеляційний суд врахував, що 26 та 27 вересня 2020 року, 10 та 11 жовтня 2020 року є вихідними днями, а 09 жовтня 
2020 року - неробочим днем в АТ «Криворізька теплоцентраль».
Крім того, відповідно до табелю обліку робочого часу за жовтень 2020 року, 12 жовтня 2020 року ОСОБА_1 не працював.
Встановивши, що звільнення позивача проведено відповідачем без звернення до профспілкового органу, апеляційний суд ухвалою від 07 грудня 2021 року запитав у первинної профспілкової організації АТ «Криворізька теплоцентраль» згоду/відмову в наданні згоди на звільнення 
ОСОБА_1 та, отримавши відповідну відмову, оформлену протоколом № 1 від 12 січня 2022 року, вважав її необґрунтованою.
Короткий зміст вимог касаційних скарг
У касаційній скарзі первинна профспілкова організація АТ «Криворізька теплоцентраль», посилаючись на неправильне застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального права і порушення норм процесуального права, просить оскаржувані судові рішення скасувати і направити справу на новий розгляд до суду першої інстанції.
У касаційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на неправильне застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального права і порушення норм процесуального права, просить оскаржувані судові рішення скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позову.
Надходження касаційних скарг до суду касаційної інстанції
У липні 2022 року первинна профспілкова організація АТ «Криворізька теплоцентраль» та ОСОБА_1 подали касаційні скарги на рішення Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 29 липня 2021 року та постанову Дніпровського апеляційного суду 
від 29 червня 2022 року.
Ухвалами Верховного Суду від 08 серпня 2022 року відкрито касаційне провадження за касаційними скаргами первинної профспілкової організації АТ «Криворізька теплоцентраль» та ОСОБА_1 і витребувано матеріали справи із суду першої інстанції.
У вересні 2022 року матеріали справи надійшли до Верховного Суду.
Аргументи учасників справи
Доводи осіб, які подали касаційні скарги
Підставою касаційного оскарження судових рішень первинна профспілкова організація АТ «Криворізька теплоцентраль» вказує те, що суди попередніх інстанцій не врахували висновки, викладені у постанові Верховного Суду 
від 18 квітня 2018 року у справі № 809/763/14, у постанові Верховного Суду України від 01 липня 2015 року у справі № 6-703цс15, а крім того апеляційний суд не допитав свідків, заявлених профспілковою організацією, що призвело до неповного з`ясування обставин справи (пункти 1, 4 частини другої                  статті 389 ЦПК України).
Крім того апеляційний суд не врахував, що 12 жовтня 2020 року позивач перебував на роботі, а вихід працівника на роботу хоча б на один день перериває чотиримісячний строк, передбачений пунктом 5 частини першої статті 40 КЗпП України, і надалі цей строк має обчислюватись спочатку.
12 жовтня 2020 року ОСОБА_1 перебував на роботі до 15 години, після чого у зв`язку з необхідністю пройти медичне обстеження, призначене на 15:50 годину, особисто повідомив т.в.о. голови правління та залишив роботу, а згодом на підтвердження поважності причин відсутності на роботі надав відповідну довідку. 
Підставою касаційного оскарження судових рішень ОСОБА_1 вказує те, що суди попередніх інстанцій не врахували висновки, викладені у постанові Верховного Суду від 18 квітня 2018 року у справі № 809/763/14
(пункт 1 частини другої статті 389 ЦПК України).
Вважає, що його перебування на роботі 12 жовтня 2020 року перервало чотиримісячний строк, перебачений пунктом 5 частини першої статті 40 КЗпП України, а тому цей факт не давав відповідачу права звільнити його за вказаною підставою.
Доводи особи, яка подала відзиви на касаційні скарги
АТ «Криворізька теплоцентраль» увідзиві на касаційну скаргу профспілкової організації, ставить під сумнів факт наявності у позивача членства в цій профспілці. Зазначає, що законодавство та судова практика свідчить про те, що неотримання згоди на звільнення від профспілкової організації не є безумовною підставою для поновлення на роботі. 
У відзиві на касаційну скаргу ОСОБА_1 АТ «Криворізька теплоцентраль» вказує, що позивач не перебував на робочому місці понад шість місяців підряд, а тому був законно звільнений з роботи на підставі пункту 5 частини першої статті 40 КЗпП України.
Фактичні обставини справи, встановлені судами
18 липня 2017 року ОСОБА_1 прийнятий на посаду заступника генерального директора з загальних питань та матеріально-технічного забезпечення ПАТ «Криворізька теплоцентраль». 
В подальшому ОСОБА_1 був переведений 12 вересня 2017 року на посаду комерційного директора, із 16 квітня 2018 року - на посаду заступника генерального директора, із 24 вересня 2018 року - на посаду виконуючого обов`язки генерального директора, із 03 червня 2019 року назву посади «в.о. генерального директора» змінено на «в.о. голови правління», а із 25 червня 2020 року - на посаду першого заступника голови правління. 
Відповідно до копії листка непрацездатності від 03 серпня 2020 року серії АДЮ № 653873 ОСОБА_1 у період з 03 серпня 2020 року до 31 серпня 2020 року перебував на лікарняному, причина непрацездатності - загальне захворювання. Із зазначенням «продовжує хворіти» виданий новий листок непрацездатності (продовження) № 676544. 
Відповідно до копії листка непрацездатності від 31 серпня 2020 року серії АДЮ № 676544 (продовження листка непрацездатності № 653873), 
ОСОБА_1 у період з 01 вересня 2020 року до 25 вересня 2020 року перебував на лікарняному, причина непрацездатності - загальне захворювання. Із зазначенням «стати до роботи» 26 вересня 2020 року. 
Відповідно до копії листка непрацездатності серії від 28 вересня 2020 року серії АДЮ № 226682 ОСОБА_1 у період з 28 вересня 2020 року до 
08 жовтня 2020 року перебував на лікарняному, причина непрацездатності - загальне захворювання. Із зазначенням «стати до роботи» 09 жовтня 
2020 року.
Відповідно до копії листка непрацездатності від 28 жовтня 2020 року серії АДЮ № 725319 ОСОБА_1 у період з 13 жовтня 2020 року до 28 жовтня 2020 року перебував на лікарняному, причина непрацездатності - загальне захворювання. Із зазначенням «стати до роботи» 29 жовтня 2020 року. 
Відповідно до копії листка непрацездатності серії від 29 жовтня 2020 року серії АДЮ № 259078 ОСОБА_1 у період з 29 жовтня 2020 року до 
16 листопада 2020 року перебував на лікарняному, причина 
непрацездатності - загальне захворювання. Із зазначенням «стати до роботи» 17 листопада 2020 року.
Відповідно до копії листка непрацездатності від 16 листопада 2020 року серії АДЮ № 259952 ОСОБА_1 у період з 16 листопада 2020 року до 
14 грудня 2020 року перебував на лікарняному, причина непрацездатності - загальне захворювання. Із зазначенням «продовжує хворіти» виданий новий листок непрацездатності (продовження) № 284623. 
Відповідно до копії листка непрацездатності серії від 15 грудня 2020 року серії АДЮ № 284623 (продовження листка непрацездатності № 259952), ОСОБА_1 у період з 15 грудня 2020 року до 25 січня 2021 року перебував на лікарняному, причина непрацездатності - загальне захворювання. Із зазначенням «продовжує хворіти» виданий новий листок непрацездатності № 284962. 
Відповідно до копії листка непрацездатності серії від 26 січня 2021 року серії АДЮ № 284962 (продовження листка непрацездатності № 284623), 
ОСОБА_1 у період з 26 січня 2021 року до 05 лютого 2021 року перебував на лікарняному, причина непрацездатності - загальне захворювання. Із зазначенням «стати до роботи» 06 лютого 2021 року.
Згідно з довідкою від 12 жовтня 2020 року товариства з обмеженою відповідальністю «Медіком Кривбас», ОСОБА_1 був на обстеженні у вказаній клініці 12 жовтня 2020 року з діагнозом радикулопатія поперекового відділу хребта та йому проведено МРТ хребта. 
Наказом керівника АТ «Криворізька теплоцентраль» від 01 лютого 2021 року № 29-к перший заступник голови правління ОСОБА_1 звільнений у зв`язку із нез`явленням на роботу протягом більш як чотирьох місяців підряд внаслідок тимчасової непрацездатності, пункт 5 частини першої статті 40 КЗпП України. 
Згідно з табелями обліку робочого часу ОСОБА_1 був відсутній на роботі у період з 03 серпня 2020 року до 01 лютого 2021 року, зокрема і 
12 жовтня 2020 року. 
Згідно з отриманим на виконання ухвали Дніпровського апеляційного суду 
від 07 грудня 2021 року протоколом № 1 від 12 січня 2021 року засідання профспілкового комітету первинної профспілкової організації 
АТ «Криворізька теплоцентраль» у наданні згоди на звільнення 
ОСОБА_1 відмовлено, з посиланням на те, що жоден із періодів його тимчасової непрацездатності не перевищував чотири місяці.
Позиція Верховного Суду
Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках: 1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку; 2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні; 3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах; 4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.
Мотиви, з яких виходив Верховний Суд, та застосовані норми права 
Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши доводи касаційних скарг, відзивів на них та матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку, що касаційні скарги не підлягають задоволенню.
Згідно із частинами першою-другою статті 400 ЦПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.
Відповідно до частин першої-другої, п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Відповідно до статті 43 Конституції України, кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Держава створює умови для повного здійснення громадянами права на працю. Громадянам гарантується захист від незаконного звільнення. 
Частиною першою статті 21 КЗпП України визначено, що трудовий договір є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.
За змістом пункту 5 частини першої статті 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у разі нез`явлення на роботу протягом більш як чотирьох місяців підряд внаслідок тимчасової непрацездатності, не рахуючи відпустки по вагітності і родах, якщо законодавством не встановлений триваліший строк збереження місця роботи (посади) при певному захворюванні. За працівниками, які втратили працездатність у зв`язку з трудовим каліцтвом або професійним захворюванням, місце роботи (посада) зберігається до відновлення працездатності або встановлення інвалідності.
Не допускається звільнення працівника з ініціативи власника або уповноваженого ним органу в період його тимчасової непрацездатності (крім звільнення за пунктом 5 цієї статті), а також у період перебування працівника у відпустці. Це правило не поширюється на випадок повної ліквідації підприємства, установи, організації (частина третя статті 40 КЗпП України).
Верховний Суд у постановах від 20 червня 2018 року у справі 
№ 824/2274/15-а, від 19 липня 2019 року у справі № 826/7334/16, від 22 січня 2020 року у справі № 759/7441/18, від 18 березня 2020 року у справі 
№ 759/10039/18, від 24 червня 2020 року у справі № 495/2574/17 дійшов висновку, що застосування пункту 5 статті 40 КЗпП України передбачає одночасну наявність двох складових диспозиції цієї правової норми: установленого нею проміжку часу, протягом якого працівник не з`являвся на роботу, а також факту безперервної непрацездатності працівника упродовж зазначеного часу.
Норма пункту 5 частини першої статті 40 КЗпП пов`язує переривання тимчасової непрацездатності працівника з його фактичним (фізичним) виходом на роботу та виконанням ним своїх посадових обов`язків і не пов`язана з продовженням первинного чи заведенням нового листка непрацездатності (постанова Верховного Суду від 08 вересня 2020 року у справі № 492/1155/16-ц). 
Суд першої інстанції, з висновком якого погодився апеляційний суд, встановив, що позивач із 03 серпня 2020 року до 01 лютого 2021 року, тобто, понад чотири місяці підряд, не приступав до виконання трудових обов`язків. 
Досліджуючи період непрацездатності ОСОБА_1 , суди попередніх інстанцій з`ясували, що листками непрацездатності не охоплені календарні дні 26 та 27 вересня 2020 року, 10 та 11 жовтня 2020 року, які є вихідними днями, а також 09 жовтня 2020 року - неробочий день в АТ «Криворізька теплоцентраль» у зв`язку із запровадженням скороченого робочого тижня.
Відомостей, які б підтверджували, що 12 жовтня 2020 року позивач став до роботи та в цей день виконував свої посадові обов`язки, матеріали справи не містять. При цьому ні у позові, ні у письмових поясненнях від 29 липня 
2021 року, ні в апеляційній скарзі на рішення суду позивач та його представник не зазначали про те, що ОСОБА_1 12 жовтня 2020 року став до роботи та виконував свої трудові обов`язки. Натомість до позову позивач додав документи, згідно з якими 12 жовтня 2020 року він проходив медичне обстеження у зв`язку із наявним в нього захворюванням.
Суди на підставі належним чином оцінених доказів правильно встановили характер спірних правовідносин та дійшли обґрунтованого висновку, що у даному випадку не відбулося фактичного переривання періоду тимчасової непрацездатності ОСОБА_1 , з яким роботодавець пов`язував звільнення позивача на підставі пункту 5 частини першої статті 40 КЗпП України.
Розірвання трудового договору з підстав, передбачених пунктами 1(крім випадку ліквідації підприємства, установи, організації), 2-5, 7 статті 40 і пунктами 2і 3 статті 41 цього Кодексу, може бути проведено лише за попередньою згодою виборного органу (профспілкового представника), первинної профспілкової організації, членом якої є працівник (частина перша статті 43 КЗпП України).
Апеляційним судом встановлено, що ОСОБА_1 02 грудня 2020 року подав заяву про вступ до первинної профспілкової організації 
АТ «Криворізька теплоцентраль», до якої не звертався роботодавець перед звільненням позивача задля отримання згоди на таке звільнення.
Згідно з частиною дев`ятою статті 43 КЗпП України якщо розірвання трудового договору з працівником проведено власником або уповноваженим ним органом без звернення до виборного органу первинної профспілкової організації (профспілкового представника), суд зупиняє провадження по справі, запитує згоду виборного органу первинної профспілкової організації (профспілкового представника) і після її одержання або відмови виборного органу первинної профспілкової організації (профспілкового представника) в дачі згоди на звільнення працівника (частина перша цієї статті) розглядає спір по суті.
Об`єднана палата Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду 
у постанові від 05 вересня 2019 року в справі № 336/5828/16 дійшла висновку, що як при звільненні члена профспілкової організації без отримання попередньої згоди виборного органу первинної профспілкової організації (стаття 43 КЗпП України), так і при звільненні члена виборного профспілкового органу без отримання попередньої згоди виборного органу, членом якого він є, а також вищого виборного органу цієї профспілки (стаття 252 КЗпП) суд має зупинити провадження по справі та запитати відповідний орган щодо згоди на звільнення. Відсутність такого рішення при час звільнення працівника сама по собі не є безумовною підставою для його поновлення на роботі, оскільки така згода або незгода на звільнення може бути витребувана судом при вирішенні трудового спору.
На виконання вимог частини дев`ятої статті 43 КЗпП України ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 07 грудня 2021 року запитано в первинної профспілкової організації АТ «Криворізька теплоцентраль»згоду або відмову в наданні згоди на звільнення ОСОБА_1 .
Згідно з частиною шостою статті 39 Закону України «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності» рішення профспілки про ненадання згоди на розірвання трудового договору має бути обґрунтованим. У разі, якщо в рішенні немає обґрунтування відмови у згоді на звільнення, роботодавець має право звільнити працівника без згоди виборного органу профспілки.
В аспекті положень частини сьомої статті 43 КЗпП України і частини шостої статті 39 Закону України «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності» та з урахуванням вищезазначеного висновку Верховного Суду в справі № 336/5828/16 слідує, що оскільки необґрунтованість рішення профспілкового комітету породжує відповідне право власника на звільнення працівника, а обґрунтованість такого рішення виключає виникнення такого права, то суд зобов`язаний оцінювати рішення профспілкового органу на предмет наявності чи відсутності ознак обґрунтованості.
Апеляційний суд, досліджуючи надану первинною профспілковою організацією АТ «Криворізька теплоцентраль» відмову в наданні згоди на звільнення ОСОБА_1 , оформлену протоколом № 1 засідання профспілкового комітету від 12 січня 2022 року, перевірив її відповідність нормам трудового законодавства та фактичним обставинам справи, в результаті правомірно не взяв її до уваги, як необґрунтовану.
Верховний Суд погоджується з висновком судів попередніх інстанцій, що звільнення позивача з посади заступника голови правління АТ «Криворізька теплоцентраль» на підставі пункту 5 частини першої статті 40 КЗпП України є законним, у зв`язку з чим відсутні правові підстави для задоволення позову. 
За таких обставин, сам по собі не допит апеляційним судом свідків, клопотання про допит яких заявлено на стадії апеляційного перегляду справи, не може бути підставою для скасування правильних по суті судових рішень.
Вказане узгоджується із висновком Верховного Суду у постанові 
від 27 листопада 2019 року в справі № 359/2609/18.
Висновки судів попередніх інстанцій, з урахуванням встановлених обставин, не суперечать висновкам, що викладені у постанові Верховного Суду 
від 18 квітня 2018 року у справі № 809/763/14 та постанові Верховного Суду України від 01 липня 2015 року у справі № 6-703цс15, на які заявники посилаються як на підставу касаційного оскарження судових рішень. 
Доводи касаційних скарг, які спрямовані на необхідність переоцінки доказів Верховним Судом, виходять за межі розгляду справи визначені статтею 400 ЦПК України.
Встановлення обставин справи, дослідження та оцінка доказів є прерогативою судів першої та апеляційної інстанцій. Якщо порушень порядку надання та отримання доказів у суді першої інстанції апеляційним судом не встановлено, а оцінка доказів зроблена як судом першої, так і судом апеляційної інстанцій, то суд касаційної інстанції не наділений повноваженнями втручатися в оцінку доказів (постанова Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі № 373/2054/16-ц).
Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини (зокрема рішення у справі «Пономарьов проти України») повноваження вищих судових органів стосовно перегляду мають реалізовуватися для виправлення судових помилок та недоліків судочинства, але не для здійснення нового судового розгляду, перегляд не повинен фактично підміняти собою апеляцію.
Оскаржувані судові рішення є достатньо вмотивованими та містять висновки судів щодо питань, які мають значення для вирішення справи.
Зважаючи на викладене, перевіривши законність оскаржених судових рішень в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції, Верховний Суд дійшов висновку про відсутність підстав для їх скасування, оскільки суди попередніх інстанцій, з огляду на докази надані учасниками справи у встановленому процесуальним законом порядку, встановивши фактичні обставини справи, які мають значення для її вирішення, ухвалили судові рішення із правильним застосуванням норм матеріального права та без порушення норм процесуального права, що відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України є підставою для залишення касаційних скарг без задоволення, а рішення суду першої інстанції та постанови апеляційного 
суду - без змін.
Наявність обставин, за яких відповідно до частини першої статті 411 ЦПК України судове рішення підлягає обов`язковому скасуванню, касаційним судом не встановлено.
Керуючись статтями 400, 401, 416, 419 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду
ПОСТАНОВИВ:
Касаційну скаргу первинної профспілкової організації акціонерного товариства «Криворізька теплоцентраль» та касаційну скаргу ОСОБА_1  залишити без задоволення.
Рішення Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 29 липня 2021 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 29 червня 2022 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.
Судді: | В. В. Шипович  Є. В. Синельников С. Ф. Хопта