ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м  У к р а ї н и

28 лютого 2023 року 	м. Дніпро	справа № 280/4464/22	

Третій апеляційний адміністративний суд 
у складі колегії суддів: головуючого - судді  Кругового О.О. (доповідач),
                               суддів:  Шлай А.В., Прокопчук Т.С.,     
  
          розглянувши в порядку письмового провадження   в місті Дніпро  апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області       
на рішення Запорізького окружного адміністративного суду   від  07.11.2022  року, (суддя суду першої інстанції Стрельниікова Н.В..), прийняту в порядку письмового провадження в м. Запоріжжі, в адміністративній справі №280/4464/22  за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області  про визнання протиправними дій, зобов`язання вчинити певні дії, - 
ВСТАНОВИВ:
          29.11.2022 року   ОСОБА_1  звернулась до суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області, в якому просила суд:
-визнати протиправним та скасувати рішення від 11.04.2002 №083950012666 про відмову позивачу у призначенні пенсії за віком згідно із п. 2 ч. 2 ст.   114 Закону України “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування”;
- зобов`язати відповідача зарахувати до загального та пільгового стажу позивача із важкими та шкідливими умовами праці за Списком №2 періоди її роботи з 16.06.1989 по 13.11.1996 та з 18.09.2000 по 24.02.2006 та зарахувати загальний стаж за періоди з 01.10.2003 по 31.10.2005, 01.11.2005 по 24.02.2006, з 01.04.2008 по 15.09.2010 з 29.05.2013 по 27.06.2013 повністю, у зв`язку із чим призначити та виплачувати їй пенсію за віком на пільгових умовах відповідно до п.   “б” ст. 13 Закону України “Про пенсійне забезпечення” в редакції згідно із Рішенням Конституційного Суду України   № 1-р/2020 від 23.01.2020 з 01.04.2022.
В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що 25.06.2018 набула 50-річного віку, мала необхідну кількість загального та пільгового стажу за Списком №2, тому 01.04.2022 звернулась до відповідача за призначенням пенсії за віком відповідно до п. “б” ст. 13 Закону України “Про пенсійне забезпечення” (далі – Закон №1788) в редакції згідно із Рішенням Конституційного Суду України   № 1-р/2020 від 23.01.2020. Однак, рішенням від 11.04.2022 №083950012666 у призначенні пенсії їй було відмовлено у зв`язку із недосягненням пенсійного віку та відмовою належно зарахувати стаж за даними трудової книжки. 
          Рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 07.11.2022 року адміністративний позов ОСОБА_1 задоволено частково. Визнано протиправним та скасовано рішення від 11.04.2002 №083950012666 про відмову ОСОБА_1 у призначенні пенсії за віком згідно із п. 2 ч. 2 ст.    114 Закону України “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування”. Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області зарахувати до загального та пільгового стажу ОСОБА_1 із важкими та шкідливими умовами праці за Списком №2 періоди її роботи з 16.06.1989 по 13.11.1996 та з 18.09.2000 по 24.02.2006 та зарахувати загальний стаж за періоди з 01.10.2003 по 31.10.2005, 01.11.2005 по 24.02.2006, з 01.04.2008 по 15.09.2010 з 29.05.2013 по 27.06.2013. Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій  області повторно розглянути заяву ОСОБА_1  від 01.04.2022 про визначення підстав для призначення пільгової пенсії   за віком на пільгових умовах відповідно до п.    “б” ст. 13 Закону України “Про пенсійне забезпечення” в редакції згідно із Рішенням Конституційного Суду України    № 1-р/2020 від 23.01.2020, з урахуванням висновків суду, викладених в даному рішенні. В іншій частині позовних вимог - відмовлено.
Не погодившись з рішенням суду Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області звернулось з апеляційною скаргою, в якій посилаючись на порушення судом вимог норм матеріального та процесуального права просить рішення суду скасувати та прийняти нову постанову про відмову в задоволенні позову.
          Апеляційна скарга обґрунтована тим, що ст. 103 Виправно-трудового кодексу України, яка діяла на час відбування позивачем покарання, період вибування покарання у вигляді виправних робіт може включатися до страхового стажу особи за умови сумлінної роботи і зразкової поведінки в період виконання виправних робіт. Судом вказаної обставини не встановлено. Крім того, відповідач зазначає, що до пільгового стажу позивача не може  бути зараховано спірні періоди, адже вона не надала до пенсійного органу уточнюючі довідки про характер праці. Також, відповідач зазначає, що за позивача не в повному обсязі сплачено страхові внески за спірний період. Також, суд першої інстанції не звернув уваги на те, що за період з 01.09.2009 року по 31.05.2010 року містяться два різних страхувальника, що не відповідає записам у трудовій книжці. 
Дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції при прийнятті оскаржуваного судового рішення норм матеріального та процесуального права, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга  не  підлягає  задоволенню з наступних підстав.
Судом першої інстанції встановлено та матеріалами справи підтверджено, що 25.06.2018 ОСОБА_1 набула 50-річного віку, що підтверджується копією її паспорта НОМЕР_1 .
01.04.2022 позивач звернулась до Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області за призначенням пенсії за віком відповідно до п. “б”   ст. 13 Закону України “Про пенсійне забезпечення”.
Рішенням відповідача  від 11.04.2022 №083950012666, ОСОБА_1 у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах було відмовлено через ненадання уточнюючих довідок про підтвердження пільгового стажу та недосягнення пенсійного віку.
Не погодившись з рішенням суду ОСОБА_1 звернулась до суду з адміністративним позовом.
Вирішуючи спір між сторонами та задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції виходив з того, що відповідач дійшов необґрунтованого висновку про відсутність підстав для зарахування спірного пільгового та страхового стажу позивача для умов призначення пенсії, також, відповідач дійшов передчасного висновку про відмову в призначення пенсії. 
          Суд апеляційної інстанції погоджується з такими висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.
          Згідно із ст. 46 Конституції України, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.
Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.
03.10.2017 Верховною Радою України було   ухвалено Закон України “Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій”   (далі - Закон №2148-VIII), що доповнив   Закон України від 09.07.2003 №1058-IV “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування”   (далі - Закон №1058-IV) розділом XIV-1, який містить пункт 2 частини першої статті 114 такого змісту:
“На пільгових умовах пенсія за віком призначається працівникам, зайнятим повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, - після досягнення 55 років і за наявності страхового стажу не менше 30 років у чоловіків, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначених роботах, і не менше 25 років у жінок, з них не менше 10 років на зазначених роботах”.
За приписами   статті 12 Закону України від 05.11.1991 №1788-ХІІ “Про пенсійне забезпечення”   (далі - Закон №1788-ХІІ) право на пенсію за віком мають чоловіки - після досягнення 60 років і при стажі роботи не менше 25 років, жінки - після досягнення 55 років і при стажі роботи не менше 20 років.
Натомість, згідно із пунктом “б”   статті 13 Закону №1788-XII   в редакції, чинній до внесення змін   Законом України від 02.03.2015 №213-VІІІ “Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення”   (далі - Закон №213-VІІІ), на пільгових умовах мають право на пенсію за віком, незалежно від місця останньої роботи: б) працівники, зайняті повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці, - за списком N 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць: чоловіки - після досягнення 55 років і при стажі роботи не менше 25 років, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначених роботах; жінки - після досягнення 50 років і при стажі роботи не менше 20 років, з них не менше 10 років на зазначених роботах.
Законом №213-VІІІ, який набрав чинності з 01.04.2015, збільшено раніше передбачений пунктом “б”   статті 13 Закону №1788-ХІІ   вік набуття права на пенсію на пільгових умовах, зокрема жінкам з 50 років до 45 років.
Відповідно до пункту 1 резолютивної частини Рішення №1-р/2020 визнані такими, що не відповідають   Конституції України   (є неконституційними), статтю   13, частину другу статті   14, пункти “б” - “г” статті   54 Закону №1788-XII   зі змінами, внесеними   Законом №213-VIII   (пункт 1 рішення).
Таким чином, Рішенням №1-р/2020 Конституційний Суд України визнав неконституційними окремі положення   Закону №1788-ХІІ, у зв`язку із чим вони втратили чинність з дня ухвалення Рішення (пункт 2 резолютивної частини Рішення). Одночасно Конституційний Суд України встановив, що підлягають застосуванню відповідні норми в редакції до внесення змін   Законом №213-VIII.
Відповідно до положень   статті 152 Конституції України   закони, інші правові акти або їх окремі положення, що визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність.
Аналогічна за змістом норма викладена у   статті 91 Закону України “Про Конституційний Суд України”.
У зв`язку із цим на час виникнення спірних правовідносин   Закон №1788-ХІІ   з урахуванням Рішення №1-р/2020 встановлював право на пенсію за віком на пільгових умовах за списком №2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, для жінок після досягнення 50 років (за наявності стажу роботи та інших умов, визначених в рішенні Конституційного Суду України).
При цьому, Конституційний Суд України в пункті 4.4   Рішення Конституційного Суду України від 23.01.2020 №1-р/2020   у справі №1-5/2018(746/15) зазначив, що стаття   13, частина друга статті   14, пункти “б” - “г” статті   54 Закону №1788-ХІІ   зі змінами, внесеними   Законом №213-VIII, якими передбачено поетапне підвищення на 5 років віку виходу на пенсію на пільгових умовах з урахуванням відповідного стажу роботи та на пенсію за вислугу років для працівників, визначених у вказаних нормах, порушують легітимні очікування таких осіб, а отже, суперечать частині першій статті 8 Конституції України, тобто порушують принцип верховенства права, складовою якого є юридична визначеність.
За вказаних обставин, такі обов`язкові умови для призначення пенсії на пільгових умовах як досягнення певного віку та наявність стажу роботи, мають застосовуватися в порядку, визначеному пунктом 3 резолютивної частини   Рішення Конституційного Суду України від 23.01.2020 №1-р/2020   у справі №1-5/2018(746/15), виходячи з принципу правової визначеності як складового елементу верховенства права, гарантованого   статтею 8 Конституції України. Таке застосування судом вищевказаних норм права створює більш сприятливі умови для реалізації права особи на пенсійне забезпечення, та забезпечує у спірних правовідносинах правову визначеність.
Аналогічні правові висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03.11.2021 у зразковій справі №360/3611/2, які суд,   згідно із ч. 3   ст. 291 КАС України, враховує при розгляді даної справи, оскільки вона підпадає під визначені ознаки типовості у зразковій справі № 360/3611/20.
          Стосовно права позивача на зарахування пільгового стажу за списком №2 періодів її роботи, суд зазначає наступне.
            Відповідно до пункту «б»  статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення»  на пільгових умовах мають право на пенсію за віком, незалежно від місця останньої роботи, зокрема, працівники, зайняті повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці, - за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць - після досягнення 55 років і при стажі роботи не менше 30 років у чоловіків, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначених роботах, і не менше 25 років у жінок, з них не менше 10 років на зазначених роботах.
Згідно із  статтею 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення»  основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.
Питання призначення пенсій на пільгових умовах згідно зі списками деталізоване у Порядку застосування списків № 1 і № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників при обчисленні стажу роботи, що дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, затвердженому  наказом Міністерства праці та соціальної політики України від 18.11.2005 № 383.
Пунктом 10 Порядку № 383 визначено, що для підтвердження стажу роботи зі шкідливими і важкими умовами праці необхідно подати трудову книжку із оформленими належним чином записами про займану посаду і період виконуваної роботи, виписку із наказу по підприємству про проведення атестації на відповідному робочому місці та, у разі відсутності в трудовій книжці відомостей, що визначають право на пенсію на пільгових умовах, уточнюючу довідку, передбачену пунктом 20 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого  постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 № 637.
  Відповідно до пунктів 1, 2 Порядку № 637 основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.
Згідно пункту 20 Порядку № 637 у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників (додаток № 5).
У довідці має бути вказано: періоди роботи, що зараховуються до спеціального стажу; професія або посада; характер виконуваної роботи; розділ, підрозділ, пункт, найменування списків або їх номери, до яких включається цей період роботи; первинні документи за час виконання роботи, на підставі яких видана зазначена довідка. У разі відсутності правонаступника підтвердження періодів роботи, що зараховуються до трудового стажу для призначення пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установленої для окремих категорій працівників, здійснюється у порядку визначеному Пенсійним фондом України за погодженням з Міністерством праці та соціальної політики України та Міністерством фінансів України.
  Згідно з правовою позицією, висловленою Верховним Судом у постановах від    25.04.2019 у справі № 336/6112/16-а та від 31.10.2019 у справі № 688/4170/16-а, надання уточнюючої довідки підприємства, установи або організації необхідне лише у двох випадках: за відсутності трудової книжки, як такої, або необхідних записів у ній, які визначають право на пільгове пенсійне забезпечення.
          Записи №7-24 у трудовій книжці ОСОБА_1 12.11.1984 НОМЕР_2 свідчать про те, що вона працювала:
з 16.06.1989 по 13.11.1996 за професією гальваніка у Запорізькому виробничому об`єднанні арматиробудування;
з 18.09.2000 по 31.08.2002 за професією гальваніка на АТ “Запоріжтехкомплект”;
з 01.09.2002 по 24.02.2006 за профісією гальваніка на ВАТ “Запорізький арматурний завод”, ТОВ “Торговий дім “Запорізький арматурний завод”, ТОВ “Сантехніка ЗАЗ”.
Професія “гальванік” передбачена Списком №2 розділ 14 підрозділ 5а, код 2150500а-11629 Постанови КМ СРСР від 26.01.1991 №10, Постанови КМУ від 11.03.1994 №162, розділ 14 підрозділ 5 позиція 14.5а Постанови КМУ від 16.01.2003 №36.
До того ж, записи №19, №21 трудової книжки ОСОБА_1  містять відомості про проведення ТОВ “Торговий дім Запорізький арматурний завод” та ВАТ “Запорізький арматурний завод” атестації робочого місця позивачки за професією “гальванік”.
          Вищенаведене вказує на наявність у позивача права на зарахування вказаного періоду до пільгового стажу для умов призначення пенсії на пільгових умовах за списком №2.
          Щодо спірних періодів загального стажу, суд зазначає наступне.
Як вбачається із змісту розрахунку стажу та рішення про відмову у призначенні пенсії від 11.04.2022 №083950012666, відповідач визнає 18 років 5 місяців 25 днів загального стажу позивачки.
У відзиві на позов відповідач вказує, що до загального стажу позивачки не зараховано повністю періоди її роботи з 01.10.2003 по 31.10.2005, з 01.11.2005 по 24.02.2006, з 01.04.2008 по 15.09.2010, з 29.05.2013 по 27.06.2013, оскільки в Індивідуальних відомостях про застраховану особу відсутня інформацію про сплату підприємствами страхових внесків за ці періоди.
Водночас, згідно із ч. 10 ст. 20 Закону №1058-ІV якщо страхувальники несвоєчасно або не в повному обсязі сплачують страхові внески, до них застосовуються фінансові санкції, передбачені цим Законом, а посадові особи, винні в порушенні законодавства про сплату страхових внесків, несуть дисциплінарну, адміністративну, цивільно-правову або кримінальну відповідальність згідно із законом.
Отже, обов`язок по сплаті страхових внесків та відповідальність за несвоєчасну або не в повному обсязі сплату страхових внесків законом покладено на страхувальника.
Внаслідок невиконання підприємствами обов`язку по сплаті внесків до Пенсійного фонду України відповідач позбавляє позивачку соціальної захищеності та страхового стажу, що є неприпустимим та таким, що суперечить основним конституційним засадам в сфері соціального захисту.
Такі дії відповідача не відповідають нормам діючого законодавства України та суперечать правовим висновкам Верховного Суду, викладеними у постановах від 17.07.2019 у справі № 144/669/17 та від 20.03.2019 у справі №   688/947/17, згідно із якими, несплата страхувальником страхових внесків не може бути підставою для незарахування до страхового стажу позивача періодів його роботи на такому підприємстві, оскільки працівник не несе відповідальності за неналежне виконання підприємством-страхувальником свого обов`язку сплати страхових внесків.
Відповідні спірні періоди роботи підтверджуються записами № 21-26 у трудовій книжці НОМЕР_2 ОСОБА_1 . 
До того ж, до загального та пільгового стажу ОСОБА_1 має бути зарахований період відбування нею покарання у вигляді виправних робіт з 01.08.1988 по 31.08.1990, що складає 2 роки 1 місяць з огляду на наступне.
Згідно із ст. 2 Виправно-трудового кодексу України, в редакції чинній у спірний період роботи, виправно-трудове законодавство України встановлює порядок і умови відбування покарання і застосування заходів виправно-трудового впливу до осіб, засуджених до позбавлення волі і виправних робіт без позбавлення волі, порядок відбування покарання особами, засудженими до направлення в дисциплінарний батальйон, виконання та відбування інших видів кримінального покарання, а також порядок діяльності установ і органів, які виконують вироки до цих видів покарання, і участі громадськості у виправленні і перевихованні засуджених.
Із наведеної норми вбачається, що виправно-трудове законодавство України не регулює порядок зарахування стажу саме для призначення пенсії.
Щомісячне відраховування із заробітної плати позивачки коштів на рахунок держави при виправних роботах, не нівелює факт її роботи із шкідливими і важкими умовами праці і не позбавляє її відповідних пільг.
Згідно із п. 108 Положення про порядок призначення та виплати державних пенсій, затверджене Постановою Ради Міністрів СРСР від 03.08.1972 року №590 (далі - Положення №590), що діяло у спірний період роботи позивачки, в загальний стаж роботи, що дає право на пенсію, зараховується будь-яка робота в якості робітника або службовця, незалежно від характеру і тривалості роботи.
Положення №590 не містить можливості виключення із загального або пільгового стажу періодів роботи особи за час відбування нею покарання у вигляді виправних робіт.
Відповідно до   Прикінцевих положень Кримінально-виконавчого кодексу України   з набранням чинності цим Кодексом втрачає чинність   Виправно-трудовий кодекс України; закони України та інші нормативно-правові акти до приведення у відповідність із цим Кодексом застосовуються у частині, що не суперечить цьому Кодексу.
Положеннями частини четвертої   статті 95 Виправно-трудового кодексу України, якими регулювався порядок і умови виконання покарання у виді виправних робіт та які були чинні у період відбування позивачкою виправних робіт, визначалось, що час відбування покарання у виді виправних робіт може бути включений судом до загального трудового стажу засудженого.
Згідно з ч. 3 ст. 42 чинного   Кримінально-виконавчого кодексу України   час відбування засудженим покарання у виді виправних робіт зараховується в загальний стаж роботи.
Оскільки законодавчими актами, як тими, що діяли на час відбування позивачем покарання, так і тими, що діють на теперішній час, передбачено можливість зарахування періоду відбування покарання у вигляді виправних робіт до загального трудового стажу, тому період відбування покарання у вигляді виправних робіт має бути зарахований.
Аналогічний правовий висновок виклав Верховний Суд у постанові від 30.01.2018 у справі №211/1432/17 щодо зарахування до загального та пільгового стажу особи часу відбування покарання  у вигляді виправних робіт без позбавлення волі.
Копією диплому № НОМЕР_3 та копіями свідоцтв про шлюб НОМЕР_4 та НОМЕР_5 підтверджується період навчання ОСОБА_1  з 01.09.1983 по 18.07.1984, що складає 10 місяців 18 днів та згідно із пп. “і” п. 109 Положення про порядок призначення та виплати державних пенсій, затверджене Постановою Ради Міністрів СРСР від 03.08.1972 року №590 (далі – Положення №590) підлягає зарахуванню у загальний стаж.
Копією свідоцтва про народження дитини НОМЕР_6 підтверджуються періоди догляду за дитиною до досягнення трьохрічного віку з 13.10.1987 по 01.11.1987 та з 02.12.1987 по 23.05.1988, що складає 6 місяців 11 днів, та відповідно до п. “ж” ч. 3 ст. 56 Закону України “Про пенсійне забезпечення” зараховуються до стажу роботи.
За вищевикладених обставин, суд першої інстанції дійшов правильного висновку висновку про визнання протиправним та скасування рішення відповідача  від 11.04.2002 №083950012666 про відмову позивачу у призначенні пенсії за віком згідно із п. 2 ч. 2 ст.   114 Закону України “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування” , оскільки відповідач приймаючи його  дійшов  хибного висновку щодо не зарахування до пільгового стажу  позивача періодів  роботи за Списком №2 з 16.06.1989 по 13.11.1996 та з 18.09.2000 по 24.02.2006 та зарахувати загальний стаж за періоди з 01.10.2003 по 31.10.2005, 01.11.2005 по 24.02.2006, з 01.04.2008 по 15.09.2010 з 29.05.2013 по 27.06.2013. 
          Доводи відповідача про те що у спірний період за позивача не в повному обсязі було сплачено страхові внески, а у період з 01.09.2009 року по 31.05.2010 року містяться два різних страхувальника, що не відповідає записам у трудовій книжці суд апеляційної інстанції не приймає, оскільки зазначені доводи не було покладені в основу рішення про відмову в призначенні пенсії.
          З урахуванням вищевикладеного, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, доводи апеляційної скарги не спростовують висновку суду, а тому підстави для зміни чи скасування рішення суду в межах доводів останньої -  відсутні.   
          Керуючись ст. ст. 243, 308, 311, 315, 316, 321, 325 КАС України, суд, -
ПОСТАНОВИВ:
          Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області – залишити без задоволення.
          Рішення Запорізького окружного адміністративного суду 07.11.2022 року в адміністративній справі №280/4464/22 – залишити без змін.
                    Постанова набирає законної сили з моменту прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий - суддя                                                                      О.О. Круговий 

                               суддя                                                                      А.В. Шлай 

                               суддя                                                                      Т.С. Прокопчук