Справа № 161/13886/22 	Головуючий у 1 інстанції: Пахолюк А. М. 	
Провадження № 22-ц/802/156/23  	  Доповідач: Бовчалюк  З. А.	

ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
       
21 лютого 2023 року                                                  місто Луцьк
               
Волинський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого - судді Бовчалюк З.А.,   
суддів - Здрилюк О.І., Карпук А.К.,
розглянувши у спрощеному позовному провадженні без повідомлення учасників справи цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів,  за апеляційною скаргою відповідача ОСОБА_2 на рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 17 листопада 2022 року,
                                           В С Т А Н О В И В:
ОСОБА_1 звернулась в суд з позовом до ОСОБА_2 про стягнення аліментів.
Свої вимоги обґрунтовує тим, що вона перебувала в зареєстрованому шлюбі з відповідачем. В шлюбі у них народилася донька ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка в даний час знаходяться на утриманні матері.
Вказує, що відповідач фактично самоусунувся від виконання своїх батьківських обов`язків щодо виховання та утримання спільної доньки. Добровільно матеріальну допомогу на утримання дитини відповідач не надає.
Просить суд, стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання дочки ОСОБА_3 в розмірі 1/4 частини всіх його доходів, починаючи з дня подання позову до суду та до досягнення дитиною повноліття.
Рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 17 листопада 2022 року стягнуто з ОСОБА_2 , в користь ОСОБА_1 аліменти на утримання дитини – ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_2 в розмірі 1/4 частини всіх видів його заробітку, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно та до досягнення дитиною повноліття, починаючи з 07.10.2022 року.
Допущено негайне виконання рішення в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць.
Вирішено питання розподілу судових витрат.
В апеляційній скарзі відповідач ОСОБА_2 посилаючись на неповне з`ясування судом обставин справи, неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить рішення суду першої інстанції в частині розміру стягнутих аліментів на неповнолітню дитини змінити та стягувати з нього аліменти в розмірі 1/8 частини від усіх видів його заробітку, але не менше 50% прожиткового мінімум для дитини відповідного віку. 
У відзиві на апеляційну скаргу позивач просить апеляційну скаргу відповідача залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.
Відповідно до вимог ч. 13 ст.7, ч.1 ст.369 ЦПК України справу розглянуто без повідомлення учасників справи.
Дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, законність та обґрунтованість рішення суду, апеляційний суд приходить до висновку, що  рішення суду необхідно залишити без змін.
Згідно з ч. 1, 2 ст.141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу.
Судом встановлено, що сторони перебували у шлюбі, який рішенням Луцького міськрайонного суду від 16 березня 2018 року було розірвано (а.с. 8).
Від спільного подружнього життя у сторін народилась дитина: донька – ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 5).
Судом також встановлено, що сторони проживають окремо, неповнолітня дитина проживає разом з матір`ю – позивачкою ОСОБА_1 та перебуває на повному її утриманні.
Домовленості між сторонами щодо розміру аліментів на утримання неповнолітніх дітей не досягнуто. 
Відповідно до статті 51 Конституції України та статті 180 СК України батьки зобов`язанні утримувати своїх дітей до досягнення ними повноліття.
Згідно з частинами першою – третьою статті 181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.
Оскільки сторони добровільно не домовилися про утримання неповнолітніх дітей, то кошти на їх утримання (аліменти) присуджує суд.
Суд першої інстанції, дійшов обґрунтованого висновку про наявність підстав для стягнення з відповідача аліментів на утримання  неповнолітньої дитини.
Законом України «Про Державний бюджет України на 2022 рік» встановлено прожитковий мінімум для дітей віком від 6 років до 18 років: з 1 січня 2022 року – 2618 гривень, з 1 липня –  2744 гривень , з 1 грудня 2833 гривень.
Визначаючи розмір аліментів на утримання неповнолітньої дитини, суд першої інстанції, застосувавши положення ст. 182, 184 СК України, на підставі доказів, поданих сторонами, виходячи із встановленого законом розміру прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, дійшов обґрунтованого висновку, що розмір аліментів у розмірі 1/4 частки з усіх видів його заробітку (доходу) на дитину, відповідає нормам закону та є достатнім для дитини відповідного віку, з урахуванням обов`язку обох батьків утримувати дитину, а не лише батька.
Доводи апеляційної скарги про те, що судом не взято до уваги наявність у відповідача іншої сім`ї та у нової дружини - неповнолітньої дитина від першого шлюбу, яку він зобов`язаний утримувати не впливають на правильність висновків суду. Обов`язок утримувати малолітню дитини його дружини покладений на неї та батька дитини, також остання не позбавлена права звернутись до бувшого чоловіка про стягнення аліментів на утримання їх спільної дитини. 
Окрім того, відповідач не подав докази, що його теперішня дружина непрацездатна (має групу інвалідності), та в свою чергу перебуває на його утриманні, що слугувало  б підставою для зменшення розміру аліментів.   
Відповідач є працездатною особою, на його утриманні немає непрацездатних осіб, яких він отримує чи інших неповнолітніх чи малолітніх дітей.
Покликання відповідача на положення ЗУ «Про державний бюджет», яким встановлено прожитковий мінімум для дитини віком  від 6 до 18 років,  а відтак визначений судом розмір стягуваних аліментів в розмірі  1/4 частки від всіх доходів на  дитину не відповідає нормам Закону, оскільки обов`язок  утримувати дітей покладено на двох батьків, є безпідставними.
Законом встановлений прожитковий мінімум, це та сума, яка мінімально може задовольнити потреби дитини. Однак дитині для повноцінного  розвитку потрібне якісне харчування,  засоби  для отримання повноцінного навчання, одяг, оскільки діти  даного віку ростуть.  Кошти на розвиток дитини,  оплата гуртків, школи, відпочинок та все те, що потрібно для гармонійного розвитку дитини, а не той прожитковий мінімум, як передбачено Законом.
Факт відсутності у батька або матері можливості надавати дитині відповідного розміру утримання не фігурує в переліку обставин, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів. Ця обставина не звільняє батьків від обов`язку по утриманню дитини.
Статтею 3 Конвенції ООН «Про права дитини» передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється найкращому забезпеченню інтересів дитини.
Стаття 8 Закону України «Про охорону дитинства» визначає, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.
Статтею 48 Конституції України гарантовано, що кожен має право на достатній життєвий рівень для себе і своєї сім`ї, що включає достатнє харчування, одяг, житло.
Наявність у відповідача певних доплат, які впливають на розмір його щомісячного доходу, не є тією підставою, яка надавала б можливість суду зменшити частку стягуваних аліментів, а на думку колегії суддів констатує про можливість батька дитини надавати належну матеріальну допомогу своїй неповнолітній дитини, яка її потребує. 
Захищаючи першочергово інтереси неповнолітньої дитини, суд першої інстанції обґрунтовано задовольнив  вимоги позивача та стягнув аліментів  в розмірі 1/4  частини  від усіх видів доходу.
Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду.
Рішення ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права і підстав для його скасування не вбачається.
Висновки суду ґрунтуються на повно і всебічно з`ясованих обставинах справи, перевірених належними доказами, на які є покликання в рішенні суду і яким суд дав правильну юридичну оцінку.
Відповідно до ст.375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального  та процесуального права.
За змістом частин четвертої та п`ятої статті 268 ЦПК України, у разі неявки всіх учасників справи в судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляд справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення. Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.
Датою прийняття постанови у даній справі є 21 лютого 2023 року, тобто дата складення повного судового рішення.
Керуючись ст.ст. 268, 367, 368, 375, 382, 384 ЦПК України, суд
                                                    У Х В А Л И В:
Апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_2 залишити без задоволення.
Рішення  Луцького міськрайонного суду Волинської області від 17 листопада 2022  року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, передбачених п.2 ч.3 ст.389 ЦПК України. 

Головуючий-суддя 

Судді: