Справа № 129/1773/18
Провадження № 22-ц/801/455/2023
Категорія: 70
Головуючий у суді 1-ї інстанції Бондар О. В.
Доповідач:Медвецький С. К.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 лютого 2023 року	Справа № 129/1773/18	м. Вінниця	

Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача - Медвецького С. К.,

суддів: Копаничук С. Г., Оніщука В. В., 

учасники справи:

позивач – ОСОБА_1 , 

відповідачі: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору – Служба у справах дітей при відділі освіти, культури, молоді та спорту Краснопільської сільської ради,

розглянув у порядку письмового провадження цивільну справу №129/1773/18 за апеляційною скаргою адвоката Катрича П. С. в інтересах ОСОБА_2 на рішення Гайсинського районного суду Вінницької області від 24 листопада 2022 року, ухвалене у складі судді Бондар О. В.,

встановив:

Короткий зміст позовних вимог

 
У липні 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , за участі третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору – Служби у справах дітей при відділі освіти, культури, молоді та спорту Краснопільської сільської ради, про зміну (зменшення) розміру аліментів.

Позовні вимоги мотивовані тим, що з 12 вересня 2008 року до 13 вересня 2010 року він перебував у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_2 .

Від шлюбу у них є малолітній син – ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Відповідно до виконавчого листа №129/1340/13-ц, виданого Гайсинським районним судом Вінницької області 15 травня 2013 року, з нього на користь ОСОБА_2 стягуються аліменти на утримання сина у розмірі 30% всіх видів його доходів щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 26 квітня 2013 року до досягнення дитиною повноліття.
 
З 08 лютого 2017 року він перебуває у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_3 .

Від шлюбу у них є малолітній син – ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Відповідно до виконавчого листа №129/1034/17, виданого Гайсинським районним судом Вінницької області від 20 липня 2017 року, з нього на користь ОСОБА_3 стягуються аліменти на утримання сина у розмірі 1/3 частки всіх видів його доходів щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 03 квітня 2017 року до досягнення дитиною повноліття.

Також він сплачує на користь ОСОБА_3 аліменти на її утримання у розмірі 1/3 частки всіх видів його доходів щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму, починаючи з 30 січня 2017 року до досягнення сином трирічного віку.

Зазначає, що розмір стягуваних аліментів повинен бути зменшений, оскільки їх загальний розмір становить 100% його заробітку, що перевищує встановлену законом частку. 

Посилаючись на зазначені обставини, з урахуванням прийнятої відмови від частини позовних вимог та зменшених позовних вимог, ОСОБА_1 просив суд:

- зменшити розмір аліментів, утримуваних з нього на підставі виконавчого листа №129/1340/13-ц, виданого Гайсинським районним судом Вінницької області 15 травня 2013 року, з 30% всіх видів його доходів до частки всіх видів заробітку, але не менше 50 % прожиткового мінімуму, встановленого для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з дня набрання рішенням законної сили до досягнення дитиною повноліття; 

-зменшити розмір аліментів, утримуваних з нього на підставі виконавчого листа №129/1034/17, виданого Гайсинським районним судом Вінницької області 31 липня 2017 року, з 1/3 до 1/6 частки всіх видів заробітку, але не менше 50 % прожиткового мінімуму, встановленого для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з дня набрання рішення законної сили до досягнення дитиною повноліття. 

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Гайсинського районного суду Вінницької області від 24 листопада 2022 року позов задоволено частково.

Припинено стягнення аліментів, згідно виконавчого листа №129/1340/13-ц від 27 травня 2013 року та повернуто його без виконання до суду.

Змінено (зменшено) розмір аліментів за виконавчим листом №129/1340/13-ц від 27 травня 2013 року та вирішено стягувати з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 на утримання сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі частки доходу, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня набрання рішенням законної сили до досягнення дитиною повноліття. 

Припинено стягнення аліментів, згідно виконавчого листа №129/1034/17 від 31 липня 2017 року та повернуто його без виконання до суду.

Змінено (зменшено) розмір аліментів за виконавчим листом №129/1034/17 від 31 липня 2017 року та вирішено стягувати з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 на утримання сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі частки доходу, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня набрання рішенням чинності до досягнення дитиною повноліття. 

У решті позову відмовлено.

Рішення суду мотивоване тим, що:

розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним та може бути зменшений судом за позовом платника у разі зміни його матеріального або сімейного стану;

позивачем не доведено належними доказами суттєву зміну та погіршення його матеріального стану;

визначення аліментів на кожну дитину у розмірі частини всіх видів заробітку (доходів) позивача, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, відповідає інтересам дітей, а також їх батьків. 

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

 
У січні 2023 року адвокат Катрич П. С. в інтересах ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить рішення суду першої інстанції в частині задоволених позовних вимог до ОСОБА_2 скасувати й ухвалити нове судове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог. 

 
Рух справи в суді апеляційної інстанції

 
Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями Вінницького апеляційного суду від 19 січня 2023 року для розгляду цієї справи визначено склад колегії суддів: головуючий суддя – Медвецький С. К., судді: Копаничук С. Г., Оніщук В. В.

Ухвалою Вінницького апеляційного суду від 20 січня 2023 року відкрито апеляційне провадження у цій справі та надано позивачу строк для подання відзиву на апеляційну скаргу.

Ухвалою Вінницького апеляційного суду від 30 січня 2023 року справу призначено до розгляду на 09 лютого 2023 року в порядку письмового провадження за наявними у ній матеріалами.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

Апеляційна скарга мотивована тим, що:

посилання позивача про стягнення аліментів на утримання двох дітей, не може бути підставою для зменшення розміру аліментів без доказів значного погіршення його матеріального стану;

визначаючи розмір аліментів, що підлягають стягненню на користь ОСОБА_2 , суд першої інстанції не перевірив місце роботи та дохід позивача. 

Відзив на апеляційну скаргу впродовж встановленого судом строку не надходив.

Фактичні обставини справи, встановлені судом

З 12 вересня 2008 року позивач перебував з ОСОБА_2 у зареєстрованому шлюбі.

Рішенням Гайсинського районного суду Вінницької області від 13 вересня 2010 року шлюб між позивачем та ОСОБА_2 розірвано. 

ІНФОРМАЦІЯ_3 народився ОСОБА_4 , батьком якого в свідоцтві про народження записаний ОСОБА_1 , а матір`ю – ОСОБА_2 .

Відповідно до виконавчого листа №129/1340/13-ц, виданого Гайсинським районним судом Вінницької області 15 травня 2013 року, з позивача на користь ОСОБА_2 стягуються аліменти на утримання сина у розмірі 30% всіх видів його доходів щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 26 квітня 2013 року до досягнення дитиною повноліття.

З 08 лютого 2017 року позивач перебуває у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_3 .

ІНФОРМАЦІЯ_4 народився ОСОБА_5 , батьком якого в свідоцтві про народження записаний ОСОБА_1 , а матір`ю – ОСОБА_3 .

Відповідно до виконавчого листа №129/1034/17, виданого Гайсинським районним судом Вінницької області від 20 липня 2017 року, з позивача на користь ОСОБА_3 стягуються аліменти на утримання сина у розмірі 1/3 частки всіх видів його доходів щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 03 квітня 2017 року до досягнення дитиною повноліття.

Також позивач сплачував на користь ОСОБА_3 аліменти на її утримання у розмірі 1/3 частки всіх видів його доходів щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму, починаючи з 30 січня 2017 року до досягнення сином трирічного віку – ІНФОРМАЦІЯ_5 .

З довідки про доходи №164 від 08 червня 2018 року, виданої ТОВ «ПК «Зоря Поділля» слідує, що ОСОБА_1 працює на посаді тракториста-машиніста с/г виробництва. За період з грудня 2017 року по травень 2018 року нарахована заробітна плата у розмірі 66 141,44 грн, сплачені аліменти – 31 971,45 грн.

З довідки про доходи №181 від 27 жовтня 2020 року, виданої ТОВ «ПК «Зоря Поділля» слідує, що позивачу за період з червня 2018 року по червень 2020 року нарахована заробітна плата у розмірі 359 646,21 грн, сплачені аліменти – 183 280,18 грн. 

Позиція суду апеляційної інстанції

Апеляційний суд у складі судової колегії, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи і обговоривши підстави апеляційної скарги, дійшов таких висновків.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Згідно з частиною першою статті 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Відповідно до частини 13 статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Ураховуючи вищезазначене, розгляд даної справи з ознаками малозначності, згідно з частинами четвертою, шостою статті 19, частиною першою статті 369 ЦПК України, здійснюється в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.

Рішення суду першої інстанції в частині частково задоволених позовних вимог до ОСОБА_3 про зменшення розміру стягуваних аліментів не оскаржується, а тому апеляційним судом не перевіряється.

За змістом частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права і з дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Указаним вимогам рішення суду першої інстанції в оскаржуваній частині не відповідає з огляду на таке.

Стаття 15 ЦК України закріплює право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

У частині першій статті 3 Конвенції Організації Об`єднаних Націй про права дитини від 20 листопада 1989 року (далі - Конвенція) визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Відповідно до статті 18 Конвенції батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Частинами першою, другою статті 27 Конвенції встановлено, що держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Відповідно до частини другої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.
Кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного духовного та соціального розвитку (стаття 8 Закону України «Про охорону дитинства»).

Згідно зі статтею 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Відповідно до статей 150, 180 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, матеріально утримувати дитину до повноліття.

Статтею 181 СК України визначено, що способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Частина третя статті 181 СК України визначає, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.

Частиною першою статті 192 СК України встановлено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

У роз`ясненнях викладених у пункті 23 постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 15 травня 2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» наголошується, що розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них.

У постанові Верховного Суду України від 05 лютого 2014 року у справі № 6-143цс13 зроблено висновок, що: 

«розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів матір дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища батька може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів».

Аналіз змісту статті 192 СК України свідчить про можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених у судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках передбачених цим Кодексом.

За положеннями статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Відповідно до статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (стаття 77 ЦПК України).
Відповідно до частини другої статті 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття 79 ЦПК України).
Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК України).
За змістом статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. 
Згідно з практикою ЄСПЛ змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і, відповідно, правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно приводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає.
Звертаючись до суду з позовом, ОСОБА_1 обґрунтовував свої вимоги погіршенням матеріального стану, оскільки змушений сплачувати аліменти на утримання двох дітей, загальний розмір яких складає 100% його заробітку, однак доказів, які б свідчили про погіршення його матеріального стану з моменту стягнення аліментів на утримання старшого сина суду не надав. 
Належними та допустимими доказами не підтверджено погіршення майнового стану позивача, у тому числі, у зв`язку з народженням дитини від іншого шлюбу. 
З довідок про доходи ТОВ «ПК «Зоря Поділля» від 08 жовтня 2018 року та 27 жовтня 2020 року слідує, що за період з грудня 2017 року по червень 2020 року дохід позивача збільшувався.
Аліменти на утримання дружини ОСОБА_3 стягувались до 30 січня 2020 року, а тому на даний час підлягають сплаті аліменти лише на двох неповнолітніх дітей.
Позивач і ОСОБА_3 перебувають у зареєстрованому шлюбі та спільно утримують їх малолітнього сина.
У постанові Верховного Суду від 28 травня 2021 року у справі № 715/2073/20 (провадження № 61-1031св21) зроблено висновок, що:
«факт народження у платника аліментів дитини у іншому шлюбі, без належних та допустимих доказів погіршення його матеріального стану, не є безумовною підставою для зменшення розміру аліментів. Крім того, батьки не мають компенсувати зменшення розміру аліментів за рахунок збільшення утримання однієї дитини порівняно з іншою».
Посилання позивача на те, що загальний розмір аліментів, який стягується з нього за різними судовими рішеннями становить 100%, що суперечить вимогам ст. 183 СК України, є безпідставним.
Статтею 128 КЗпП передбачено, що при кожній виплаті заробітної плати загальний розмір усіх відрахувань не може перевищувати двадцяти процентів, а у випадках, окремо передбачених законодавством України, - п`ятдесяти процентів заробітної плати, яка належить до виплати працівникові. При відрахуванні з заробітної плати за кількома виконавчими документами за працівником у всякому разі повинно бути збережено п`ятдесят процентів заробітку. Разом з тим, обмеження, встановлені частинами першою і другою цієї статті, не поширюються на відрахування із заробітної плати при відбуванні виправних робіт і при стягненні аліментів на неповнолітніх дітей. У цих випадках розмір відрахувань із заробітної плати не може перевищувати сімдесяти відсотків.
Відповідно до частини третьої статті 70 Закону України «Про виконавче провадження» загальний розмір усіх відрахувань під час кожної виплати заробітної плати та інших доходів боржника не може перевищувати 50 відсотків заробітної плати, що має бути виплачена працівнику, у тому числі у разі відрахування за кількома виконавчими документами. Це обмеження не поширюється на відрахування із заробітної плати у разі відбування боржником покарання у виді виправних робіт і стягнення аліментів на неповнолітніх дітей. У таких випадках розмір відрахувань із заробітної плати не може перевищувати 70 відсотків.
З указаного слідує, що суд першої інстанції, врахувавши сімейний стан позивача, а саме стягнення з нього на користь ОСОБА_3 аліментів на утримання неповнолітнього сина від іншого шлюбу, дійшов до помилкових висновків про наявність підстав для зменшення розміру аліментів стягуваних на користь ОСОБА_2 . У той же час, сумарний відсоток відрахувань із заробітної плати позивача не перевищує встановлену максимальну межу стягнень, яка передбачена чинними нормами законодавства.
Виховання дитини одним із батьків, коли інший проживає окремо, створює додаткове навантаження по догляду та вихованню дитини, у зв`язку з чим, певним чином, з`являється дисбаланс між зусиллями, які мають прикладати обоє батьків для розвитку дитини таким чином, що тягар здебільшого лягає лише на одного, в даному випадку матір. 
Колегія суддів звертає увагу на те, що відповідно до рішення Гайсинського районного суду Вінницької області від 15 травня 2013 року розмір аліментів відповідає вимогам сімейного законодавства, а його зменшення у зв`язку з тим, що з позивача стягуються аліменти на утримання іншої дитини без підтвердження погіршення його матеріального становища, не буде спрямовано на належне забезпечення дитини  ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_6 та суперечитиме його інтересам.
Ураховуючи викладене, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав, визначених статтею 192 СК України, для зменшення встановленого розміру аліментів.

За таких обставин, у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 слід відмовити з підстав їх недоведеності. 

Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги 

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Згідно зі ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Узагальнюючи наведене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції невірно застосував норми матеріального права, допустив неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, що, відповідно до статті 376 ЦПК України, є підставою для скасування оскаржуваного судового рішення в частині зменшення розміру аліментів, стягуваних з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 на утримання малолітнього сина ОСОБА_4 з ухваленням в цій частині нового судового рішення про відмову в задоволенні позовних вимог.

Щодо судових витрат

Відповідно до підпункту «в» пункту 4 частини першої статті 382 ЦПК України, статті 141 ЦПК України суд розподіляє судові витрати, понесені у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Згідно з ч. ч. 1, 13 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Оскільки колегія суддів дійшла висновку про задоволення апеляційної скарги, а відповідачка звільнена за законом від сплати судового збору за її подачу, з позивача підлягають стягненню в дохід держави судові витрати за розгляд апеляційної скарги у розмірі 1057,20 грн.

Згідно з ч. ч. 2, 3 ст. 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

З договору № 09/08 від 09 серпня 2023 року слідує, що адвокат Катрич П. С. надав ОСОБА_2 таку правничу допомогу: консультацію, ознайомився з матеріалами справи, підготував апеляційну скаргу. Розмір гонорару адвоката визначено у сумі 5000 грн. 

На підтвердження факту надання правничої допомоги та фактично витраченого часу, адвокат надав суду апеляційної інстанції акт №2 до договору від 18 серпня 2018 року №09/08. 

Надана суду квитанція до прибуткового касового ордеру №08/02 від 08 лютого 2023 підтверджує факт повного розрахунку ОСОБА_2 з адвокатом Катричем П. С. за послуги надані в якості правничої допомоги.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру з огляду на конкретні обставини справи та фінансовий стан обох сторін.

Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Так, у справі «Схід/Захід Альянс Лімітед» проти України» (заява № 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (пункт 268).

Однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (пункт 12 частини третьої статті 2 ЦПК України).

Позивач жодних заперечень щодо розміру витрат на правничу допомогу не зазначив.

Ураховуючи складність справи та виконані адвокатом роботи, принципи співмірності судових витрат, а також критерій розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи, апеляційний суд дійшов висновку про стягнення з позивача на користь ОСОБА_2 витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 5000 грн.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 376, 381 384 ЦПК України, Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів,

постановив:

Апеляційну скаргу адвоката Катрич П. С. в інтересах ОСОБА_2 задовольнити.

Рішення Гайсинського районного суду Вінницької області від 24 листопада 2022 року в частині задоволених позовних вимог до ОСОБА_2 скасувати й ухвалити у цій частині нове судове рішення.

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору – Служба у справах дітей при відділі освіти, культури, молоді та спорту Краснопільської сільської ради, про зміну (зменшення) розміру аліментів відмовити.

В іншій частині рішення Гайсинського районного суду Вінницької області від 24 листопада 2022 року залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь держави судові витрати, понесені у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції у розмірі 1057,20 грн.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 5000 грн витрат на професійну правничу допомогу.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, є остаточною, касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

Суддя-доповідач                                         С. К. Медвецький

судді:                                                     С. Г. Копаничук

                                                          В. В. Оніщук