УКРАЇНА 
Житомирський апеляційний суд 

Справа №295/7388/21 Головуючий у 1-й інст. Єригіна І. М. 
Категорія 44 Доповідач Талько О. Б. 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 березня 2023 року Житомирський апеляційний суд у складі:

головуючої судді:         Талько О.Б., 
суддів:                         Шевчук А.М., Коломієць О.С.,
за участю секретаря     Кравчук Л.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі цивільну справу № 295/7388/21/21 за позовом ОСОБА_1 до Закритого акціонерного товариства « Житомирські ласощі» про відшкодування моральної шкоди, за апеляційною скаргою Закритого акціонерного товариства « Житомирські ласощі» на рішення Богунського районного суду м. Житом ра від 12 грудня 2022 року, ухвалене під головуванням судді Єригіної І.М., 

ВСТАНОВИВ:

       У червні 2021 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом, в якому зазначила, що 8 липня 2020 року, на території ЗАТ « Житомирські ласощі», стався нещасний випадок, внаслідок якого загинув її батько ОСОБА_2 , який обіймав посаду водія вилкового автонавантажувача та перебував у трудових правовідносинах із відповідачем. З даного приводу 22 лютого 2021 року складено акт спеціального розслідування нещасного випадку форми Н-1/П, у якому зазначено, що причиною настання нещасного випадку стало порушення роботодавцем вимог Закону України « Про охорону праці».
       Позивачка вказує, що внаслідок смерті батька їй спричинено моральну шкоду, оскільки вона втратила рідну людину, перебуває у напруженому психологічному стані й докладає зусиль для відновлення своєї душевної рівноваги.
       Враховуючи вищезазначене, проса сягнути з відповідача на свою користь 300000 грн. на відшкодування моральної шкоди.
       Рішенням Богунського районного суду м. Житомира від 12 грудня 2022 року позовні вимоги задоволено частково.
       Стягнуто із ЗАТ « Житомирські ласощі» на користь ОСОБА_1 40000 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди.
       У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.
       Стягнуто з відповідача на користь держави судовий збір у розмірі 600 грн.
       В апеляційній скарзі відповідач, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог.
       На обгрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що при вирішенні спору суд послався на приписи частини 2 статті 152 КЗпП України та статтю 17 Закону України « Про охорону праці». Однак, зазначені правові норми регулюють зовсім інші правовідносини й не підлягають застосуванню у даному випадку.
Суд залишив поза увагою ту обставину, що в силу вимог статті 14 Закону України « Про охорону праці» працівник повинен дбати про особисту безпеку і здоров`я й вправі відмовитися від дорученої роботи, якщо існує виробнича ситуація, небезпечна для його життя чи здоров`я.
Отже, враховуючи наведене, твердження суду про те, що роботодавець не створив безпечні умови праці на підприємстві, є помилковим.
Звертає увагу на ту обставину, що обставини події ( нещасного випадку) свідчать про те, що смерть батька позивачки настала саме внаслідок порушення ним правил безпеки під час підготовки навантажувача до роботи.
Стверджує, що ЗАТ « Житомирські ласощі» забезпечує та контролює безпечні умови праці й вина товариства у смерті батька позивачки відсутня.
Окрім того, покійний внаслідок неприязних стосунків з дочкою не спілкувався з нею з 2017 року. Вказані обставини підтвердили допитані в судовому засіданні свідки. 
В судовому засіданні представника відповідача- адвокат Дяченко О.Л., підтримала апеляційну скаргу та звернула увагу на ту обставину, що матеріали справи містять докази того, що позивачка не підтримувала тісні, родинні стосунки із батьком, відтак, смерть останнього не спричинила їй моральні страждання. Окрім того, ЗАТ « Житомирські ласощі» здійснено виплату ОСОБА_1 допомоги на поховання, а також заробітку батька.
Дослідивши матеріали справи та заслухавши пояснення представника ЗАТ « Житомирські ласощі», колегія суддів приходить до висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення, виходячи з наступного.
В судовому засіданні встановлено, що батько позивачки - ОСОБА_2 , перебував у трудових правовідносинах із відповідачем та обіймав посаду водія навантажувача ЗАТ « Житомирські ласощі».
8 липня 2020 року на території товариства стався нещасний випадок, внаслідок якого ОСОБА_2 загинув.
Актом спеціального розслідування від 22 лютого 2021 року встановлено, що основною ( технічною) причиною настання вказаного нещасного випадку був незадовільний технічний стан технологічних транспортних засобів, а саме несправність датчика присутності водія автонавантажувача, який у разі залишення водієм робочого місця на протязі 3 секунд блокує працездатність рухомих частин навантажувача, чим порушено вимоги пункту 1 розділу ІІ Правил охорони праці під час експлуатації навантажувачів, затверджених наказом Міністерства соціальної політики України від 27 серпня 2018 року №1220.
В акті також зазначено, що супутньою (організаційною ) причиною цього нещасного випадку була відсутність експертного обстеження автонавантажувача у зв`язку із закінченням призначеного строку експлуатації, чим порушено вимоги пунктів 7,8 розділу V Правил охорони праці.
За наслідками спеціального розслідування комісією встановлено, що даний нещасний випадок стався під час підготовки потерпілим автонавантажувача до роботи на території підприємства. Нещасний випадок є таким, що пов`язаний із виробництвом.
Відповідно до положень частин першої та другої статті 153 КЗпП України на всіх підприємствах, в установах, організаціях створюються безпечні і нешкідливі умови праці.
Забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на роботодавця, крім випадків укладення між працівником та роботодавцем трудового договору про дистанційну роботу.
У частинах 1-3 статті 13 Закону України « Про охорону праці» зазначено, що роботодавець зобов`язаний створити на робочому місці в кожному структурному підрозділі умови праці відповідно до нормативно-правових актів, а також забезпечити додержання вимог законодавства щодо прав працівників у галузі охорони праці.
З цією метою роботодавець забезпечує функціонування системи управління охороною праці, а саме: створює відповідні служби і призначає посадових осіб, які забезпечують вирішення конкретних питань охорони праці, затверджує інструкції про їх обов`язки, права та відповідальність за виконання покладених на них функцій, а також контролює їх додержання; розробляє за участю сторін колективного договору і реалізує комплексні заходи для досягнення встановлених нормативів та підвищення існуючого рівня охорони праці; забезпечує виконання необхідних профілактичних заходів відповідно до обставин, що змінюються; впроваджує прогресивні технології, досягнення науки і техніки, засоби механізації та автоматизації виробництва, вимоги ергономіки, позитивний досвід з охорони праці тощо; забезпечує належне утримання будівель і споруд, виробничого обладнання та устаткування, моніторинг за їх технічним станом; забезпечує усунення причин, що призводять до нещасних випадків, професійних захворювань, та здійснення профілактичних заходів, визначених комісіями за підсумками розслідування цих причин; організовує проведення аудиту охорони праці, лабораторних досліджень умов праці, оцінку технічного стану виробничого обладнання та устаткування, атестацій робочих місць на відповідність нормативно-правовим актам з охорони праці в порядку і строки, що визначаються законодавством, та за їх підсумками вживає заходів до усунення небезпечних і шкідливих для здоров`я виробничих факторів; розробляє і затверджує положення, інструкції, інші акти з охорони праці, що діють у межах підприємства (далі - акти підприємства), та встановлюють правила виконання робіт і поведінки працівників на території підприємства, у виробничих приміщеннях, на будівельних майданчиках, робочих місцях відповідно до нормативно-правових актів з охорони праці, забезпечує безоплатно працівників нормативно-правовими актами та актами підприємства з охорони праці; здійснює контроль за додержанням працівником технологічних процесів, правил поводження з машинами, механізмами, устаткуванням та іншими засобами виробництва, використанням засобів колективного та індивідуального захисту, виконанням робіт відповідно до вимог з охорони праці; організовує пропаганду безпечних методів праці та співробітництво з працівниками у галузі охорони праці; вживає термінових заходів для допомоги потерпілим, залучає за необхідності професійні аварійно-рятувальні формування у разі виникнення на підприємстві аварій та нещасних випадків.
Роботодавець несе безпосередню відповідальність за порушення зазначених вимог.
Частиною першою статті 1167 ЦК України передбачено, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. 
Згідно з частиною 2 статті 1168 ЦК України моральна шкода, завдана смертю фізичної особи, відшкодовується її чоловікові ( дружині), батькам (усиновлювачам), дітям ( усиновленим), а також особам, які проживали з нею однією сім`єю.
Вирішуючи даний спір, суд першої інстанції обгрунтовано виходив з того, що, в порушення положень законодавства про охорону праці, відповідач не створив безпечні та нешкідливі умови праці на підприємстві, де працював батько позивачки, внаслідок чого останній загинув, що є підставою для відшкодування моральної шкоди.
При цьому, та обставина, що суд, застосувавши положення частини другої статті 153 КЗпП України та частин першої, третьої статті 13 Закону України « Про охорону праці», помилково зазначив у мотивувальній частині посилання на частину другу статті 152 КЗпП України та статтю 17 Закону України « Про охорону праці», не свідчить про наявність підстав для скасування рішення, оскільки цей недолік можливо усунути в порядку, передбаченому статтею 269 ЦПК України.
Заперечуючи проти позову, відповідач звертав увагу на характер стосунків, які існували між позивачкою та її батьком, а також на даних, які характеризують ОСОБА_1 .
Зокрема, просив врахувати ту обставину, що свідок ОСОБА_3 зазначив про те, що позивачка не спілкувалася зі своїм батьком з 2008 року, не піклувалася про нього, а лише користувалася його коштами та пенсійною карткою, вживала алкогольні напої та вела асоціальний спосіб життя.
Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що докази, які стосуються даних, що характеризують ОСОБА_1 , не підтверджують та не спростовують факт спричинення їй моральної шкоди внаслідок смерті батька. 
Однак, характер взаємовідносин, які існували між позивачкою та її батьком, поряд з іншими обставинами, враховується при визначенні судом розміру моральної шкоди. 
Врахувавши обставини справи, суд першої інстанції дійшов обгрунтованого висновку про те, що на користь позивачки підлягає стягненню 40000 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди.
Таким чином, відсутні підстави для скасування чи зміни рішення суду першої інстанції.
Доводи апеляційної скарги є безпідставними та не спростовують висновків суду.

Керуючись ст. ст. 259,268,367,374,375,381-384 ЦПК України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Закритого акціонерного товариства « Житомирські ласощі» залишити без задоволення, а рішення Богунського районного суду м. Житомира від 12 грудня 2022 року,- без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуюча Судді: