Справа № 464/4008/22                                Головуючий у 1 інстанції: Горбань О.Ю. 
Провадження № 22-ц/811/248/23                 Доповідач в 2 інстанції: Шеремета Н.О. 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 

15 березня 2023 року Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого: Шеремети Н.О.
суддів: Ванівського О.М., Цяцяка Р.П.

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи в місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» на заочне рішення Сихівського районного суду м. Львова від 21 грудня 2022 року, -

ВСТАНОВИВ:

у вересні 2022 року Акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення заборгованості.
В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що ОСОБА_4 звернулася до Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписала заяву № б/н від 11 березня 2014 року, яка разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг» та «Тарифами банку», які викладені на офіційному сайті банку, складають між ним та банком договір про надання банківських послуг. Стверджує, що договір про надання банківських послуг за своєю правовою природою є змішаним договором, який містить в собі, зокрема, умови договору банківського рахунку та кредитного договору. Зазначає, що укладення між сторонами договору підтверджується фактом користування позичальником картковим рахунком та використання кредитних коштів. Вказує, що позичальнику було відкрито картковий рахунок та встановлено початковий кредитний ліміт в розмірі, що визначений у довідці про зміну умов кредитування, а в подальшому розмір кредитного ліміту збільшився до 12000 грн., зважаючи на те, що при укладенні кредитного договору позичальник надав свою згоду щодо прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту та його зміну за рішенням та ініціативою банку. Вважає, що банк свої зобов`язання за договором виконав в повному обсязі, а саме надав можливість розпоряджатися кредитними коштами на умовах передбачених у договорі та в межах встановленого кредитного ліміту. Звертає увагу, що ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 померла, а відтак, до відповідачів, які є спадкоємцями позичальника та прийняли спадщину, в тому числі і кредитні зобов`язання померлої, перейшли обов`язки щодо сплати заборгованості за кредитним договором. Наголошує, що станом на дату смерті заборгованість позичальника перед банком за кредитним договором № б/н від 11 березня 2014 року становить 6416,57 грн., що є заборгованістю за тілом кредиту. З наведених підстав просить стягнути з  ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором № б/н від 11 березня 2014 року в розмірі 6416,57 грн.
Заочним рішенням Сихівського районного суду м. Львова від 21 грудня 2022 року у задоволенні позову Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» відмовлено.
Заочне рішення суду оскаржило Акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк», в апеляційній скарзі покликається на те, що рішення суду є незаконним та необґрунтованим, ухвалене з неправильним застосуванням норм матеріального права та порушенням норм процесуального права, з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, з невідповідністю висновків суду обставинам справи.
Апелянт стверджує, що спадкоємці зобов`язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину, а доводити обсяг спадкового майна та його вартість повинен спадкоємець, який заперечує щодо задоволення вимог кредитора спадкодавця, оскільки відповідальність спадкоємця за зобов`язаннями спадкодавця обмежена вартістю успадкованого майна. Зазначає, що реєстрація спадкоємця за місцем проживання спадкодавця на час смерті спадкодавця свідчить про прийняття спадкоємцем спадщини, зважаючи на те, що доказів відмови від прийняття спадщини відповідачі не надали. Вказує, що спадкові права є майновим об`єктом цивільного права, реалізувавши які, спадкоємець, незалежно від отримання ним свідоцтва про право на спадщину, набуває прав на спадкове майно. З наведених підстав просить заочне рішення суду скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким задовольнити позов в повному обсязі.
Ухвалою Львівського апеляційного суду від 26 січня 2023 року про відкриття апеляційного провадження цивільну справу за апеляційною скаргою Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» на заочне рішення Сихівського районного суду м. Львова від 21 грудня 2022 року вирішено розглядати без повідомлення учасників справи відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України.
Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Розгляд апеляційної скарги Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» на заочне рішення Сихівського районного суду м. Львова від 21 грудня 2022 року призначено на 16 год. 30 хв. 13 березня 2023 року в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.
Частиною 4 ст. 268 ЦПК України передбачено, що у разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення.
Відповідно до ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.
Оскільки текст постанови складено 15 березня 2023 року, то незважаючи на те, що розгляд справи призначено на 13 березня 2023 року, датою ухвалення постанови є саме 15 березня 2023 року.
Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обгрунтованість рішення суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з огляду на таке.
Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Згідно зі ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Частина 3 ст. 3 ЦПК України передбачає, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. У випадках, встановлених законом, до суду можуть звертатися органи та особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб або державних чи суспільних інтересах.
Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. (ч. 1 ст. 13 ЦПК України).
Частина 3 ст. 12 ЦПК України передбачає, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Відповідно ч. 1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Згідно з положеннями ч. ч. 1-4 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.
Частина 1 ст. 81 ЦПК України передбачає, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, а відповідно до ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.(ч.1 ст. 89 ЦПК України).
Відмовляючи у задоволенні позовних вимог АТ КБ «ПриватБанк», суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не надано належних та допустимих доказів того, що позичальнику ОСОБА_4 за життя належало рухоме чи нерухоме майно, яке відповідачі могли б успадкувати, відтак, відсутні підстави вважати, що вони набули статусу спадкоємців ОСОБА_4 , тому у них не виникало обов`язку задовольняти вимоги кредитора.
Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції з огляду на таке.
Відповідно до ч. 1 ст. 638 ЦК України істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Згідно з ч. 1 ст. 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона – підприємець, взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.
Згідно зі ст. 634 ЦК Українидоговором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.
У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до ч. 2 ст. 530 ЦК України якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час.
Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Згідно зі ст. 1055 ЦК України кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним.
Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
Згідно зі ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
Судом встановлено, що 11 березня 2014 року між АТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_4 укладено кредитний договір № б/н, за умовами якого відповідач отримала кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок, який в подальшому було збільшено до 12 000 грн., шляхом підписання анкети-заяви про приєднання до «Умов та правил надання банківських послуг у ПриватБанку». 
В матеріалах справи міститься копія анкети-заяви про приєднання до «Умов та правил надання банківських послуг у Приватбанку» з підписом ОСОБА_4 із зазначенням її анкетних даних (а.с. 22).
ОСОБА_4 в анкеті-заяві підтвердила свою згоду на те, що дана заява разом з «Пам`яткою клієнта», «Умовами та правилами надання банківських послуг» і «Тарифами Банку», які викладені на офіційному сайті банку www.privatbank.ua? складають між нею і банком договір про надання банківських послуг. Ствердила, що ознайомилася та згідна з «Умовами та правилами надання банківських послуг», а також підтвердила, що зобов`язується їх виконувати та регулярно ознайомлюватися з їх змінами на сайті банку.
На виконання умов договору банк видав відповідачу наступні кредитні картки: № НОМЕР_1 від 11.03.2014 року з терміном дії до 05/17, № НОМЕР_2 від 14.11.2017 року з терміном дії до 07/21. 
Довідкою про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки, оформленої на ОСОБА_4 за договором № б/н, підтверджується, що 11 березня 2014 року позичальнику встановлено кредитний ліміт в розмірі 1000 грн., 13 жовтня 2015 року кредитний ліміт збільшено до 2000 грн., 28 жовтня 2016 року – до 3000 грн., 21 березня 2018 року – до 8 000 грн., 07 червня 2019 року – до 15 000 грн., 15 вересня 2020 року – кредитний ліміт зменшено до 11 565.87 грн., 29 вересня 2020 року кредитний ліміт зменшено до 11 438.80 грн., а 26 березня 2021 року кредитний ліміт зменшено до 0 грн.
Випискою по рахунку підтверджується, що ОСОБА_4 отримала та використовувала кредитні кошти, розраховувалася кредитними карточками при здійсненні покупок, знімала готівку в банкоматах, оплачувала послуги, а також погашала заборгованість за кредитним договором, що свідчить про дії, спрямовані на виконання умов кредитного договору.
Свідоцтвом про смерть серія НОМЕР_3 , виданим Сихівським районним у місті Львові відділом державної реєстрації актів цивільного стану Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) підтверджується, що ОСОБА_4 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .
З долученого до матеріалів справи розрахунку заборгованості за договором № б/н від 11 березня 2014 року, укладеним між АТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_4 , вбачається, що станом на 20 січня 2022 року така становить 6416.57 грн., а станом на 23 березня 2021 року, тобто на день смерті позичальника, така становила 6477.24 грн., що є заборгованістю за простроченим тілом кредиту (а.с.10-14).
Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).
До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (ст. 1218 ЦК України).
Згідно з ч.ч. 1,3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.
Згідно з ч. 1 ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини.
Відповідно до ч. 1 ст. 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.
Статтею 1281 ЦК України передбачено, що спадкоємці зобов`язані повідомити кредитора спадкодавця про відкриття спадщини, якщо їм відомо про його борги, та/або якщо вони спадкують майно, обтяжене правами третіх осіб. Кредиторові спадкодавця належить пред`явити свої вимоги до спадкоємця, який прийняв спадщину, не пізніше шести місяців з дня одержання спадкоємцем свідоцтва про право на спадщину на все або частину спадкового майна незалежно від настання строку вимоги. Якщо кредитор спадкодавця не знав і не міг знати про прийняття спадщини або про одержання спадкоємцем свідоцтва про право на спадщину, він має право пред`явити свої вимоги до спадкоємця, який прийняв спадщину, протягом шести місяців з дня, коли він дізнався про прийняття спадщини або про одержання спадкоємцем свідоцтва про право на спадщину. Кредитор спадкодавця, який не пред`явив вимоги до спадкоємців, що прийняли спадщину, у строки, встановлені частинами другою і третьою цієї статті, позбавляється права вимоги.
Згідно з ч. 1 ст. 1282 ЦК України спадкоємці зобов`язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Кожен із спадкоємців зобов`язаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині.
АТ КБ «ПриватБанк» звернулося до Сьомої Львівської державної нотаріальної контори з претензією кредитора за вих. № SAMDNWFC00002395440 від 13 липня 2021 року, в якій просило включити кредиторські вимоги АТ КБ «ПриватБанк» в спадкову масу та повідомити спадкоємців померлої про наявність заборгованості перед банком в розмірі 6416.57 грн.
09 серпня 2021 року на підставі поданої претензії кредитора Сьомою Львівською державною нотаріальною конторою заведено спадкову справу №292/2021 після смерті ОСОБА_4 .
Як вбачається з копії спадкової справи № 292/2021, заведеної Сьомою Львівською державною нотаріальною конторою, із заявою про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_4 ніхто із спадкоємців не звертався, коло спадкоємців та склад спадкового майна не визначено.
ОСОБА_4 була зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується копією паспорта серія НОМЕР_4 , виданого Галицьким РВ ЛМУ УМВС України у Львівській області 12 серпня 2002 року, а також листом Сихівської районної адміністрації Львівської міської ради від 27 вересня 2022 року № 34-вих-78161.
Реєстром згрупованих поштових відправлень підтверджується, що 05 листопада 2021 року АТ КБ «ПриватБанк» надіслало ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_2 лист-претензію № SAMDNWFC00002395440 від 03 листопада 2021 року, в якому вимагало сплатити заборгованість ОСОБА_4 за кредитним договором № б/н від 11 березня 2014 року, мотивуючи вимогу тим, що вони фактично прийняли спадщину після смерті ОСОБА_4 .
Обгрунтовуючи вимогу до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_2 , позивач вважає, що вони є спадкоємцями боржника ОСОБА_4 , оскільки постійно проживали разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, зважаючи на те, що зареєстровані за однією адресою, що підтверджується штампом про реєстрацію місця проживання в їхніх паспортах.
Однак, державна реєстрація відповідачів у квартирі АДРЕСА_2 сама по собі не є беззаперечним доказом їхнього постійного проживання на момент смерті ОСОБА_4 разом з нею за адресою реєстрації.
Частина третя статті 1268 ЦК України вимагає наявність фактичного проживання спадкоємця разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, а не лише реєстрацію місця проживання за адресою спадкодавця, що можуть бути відмінними один від одного.
Аналогічні правові висновки викладено у постановах Верховного Суду від 21 жовтня 2020 року у справі № 569/15147/17 (провадження № 61-39308св18) та від 28 квітня 2021 року у справі № 204/2707/19 (провадження № 61-15380ск20).
Задоволення вимог кредитора спадкоємцем має відбуватися у межах вартості отриманого ним у спадщину майна. У разі неотримання від спадкодавця у спадщину будь- якого майна у спадкоємців не виникає обов`язку задовольнити вимоги кредитора померлої особи.
Оскільки в матеріалах справи відсутні докази, які б підтверджували факт наявності спадкового майна після смерті  ОСОБА_4 , у межах вартості якого спадкоємці можуть нести відповідальність перед кредитором, відсутні підстави вважати, що відповідачі, як спадкоємці, повинні нести відповідальність за невиконання спадкодавцем зобов`язань за кредитним договором.
Враховуючи те, що позивачем не надано належних та допустимих доказів, які б підтверджували, що на момент смерті ОСОБА_4 володіла рухомим чи нерухомим майном, за рахунок якого може бути задоволено вимоги кредитора, протягом строку, передбаченого для прийняття спадщини, ніхто зі спадкоємців за законом не звертався до нотаріуса за місцем відкриття спадщини із заявою про її прийняття, а матеріали справи не містять доказів того, що відповідачі фактично прийняли спадщину, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення позовних вимог АТ КБ «ПриватБанк». 
Доводи апеляційної скарги про те, що відповідачі фактично прийняли спадщину після смерті ОСОБА_4 , в тому числі і обов`язок сплатити борг за кредитним договором № б/н від 11 березня 2014 року, оскільки зареєстровані за однією адресою з позичальником, суперечать положенням частини 3 статті 1268 ЦК України, яка визначає обов`язковою умовою прийняття спадщини спадкоємцями за відсутності звернення до нотаріуса з відповідною заявою про прийняття спадщини саме постійне проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, а не лише реєстрацію місця проживання.
Інші доводи апеляційної скарги не спростовують правильних висновків суду першої інстанції, які достатньо мотивовані.
Європейський суд з прав людини вказує на те, що «пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод зобов`язує суди давати вмотивування своїх рішень, хоч це не може сприйматись, як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо вмотивування, що випливає зі статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, може бути визначено лише у світлі конкретних обставин справи» (див. mutatis mutandis рішення Європейського суду з прав людини у справі «Проніна проти України» («Pronina v. Ukraine») від 18 липня 2006 року, заява № 63566/00, § 23).
Відповідно до п.1 ч.1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.
Стаття 375 ЦПК України передбачає, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Оскільки оскаржуване рішення суду ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права, апеляційна скарга не підлягає до задоволення.
Керуючись ст.ст. 367, 368, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст.ст. 375, 381-384 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» – залишити без задоволення.
Заочне рішення Сихівського районного суду м. Львова від 21 грудня 2022 року – залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення постанови.
Постанова складена 15.03.2023 року.

Головуючий: Н.О. Шеремета 

Судді: О.М. Ванівський 

Р.П. Цяцяк