ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 березня 2023 р. 	Справа № 480/1877/22	
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
Головуючого судді: Калиновського В.А.,
Суддів: Кононенко З.О. ,  Мінаєвої О.М. ,

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Сумського окружного адміністративного суду від 26.08.2022, головуючий суддя І інстанції: О.А. Прилипчук, вул. Герасима Кондратьєва, 159, м. Суми, 40021  по справі                   № 480/1877/22
за позовом               ОСОБА_1  
до              Управління державного архітектурно-будівельного контролю Сумської міської ради      третя особа                ОСОБА_2 
про зобов`язання вчинити дії,
ВСТАНОВИВ:
Позивач, ОСОБА_1 , звернулась до Сумського окружного адміністративного суду з позовом до Управління державного архітектурно-будівельного контролю Сумської міської ради, 3-тя особа: ОСОБА_2 , в якому просила суд: зобов`язати відповідача видати припис про зупинення експлуатації нерухомого майна, розташованого за адресою АДРЕСА_1 .
Рішенням Сумського окружного адміністративного суду від 26.08.2022 року в задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 відмовлено.
Не погодившись з  рішенням суду  першої інстанції, позивачем подано апеляційну скаргу, в якій вона просить скасувати оскаржуване рішення та прийняти постанову, якою позовні вимоги задовольнити. 
В  обґрунтування вимог апеляційної скарги позивач посилається на порушення судом першої інстанції, при прийнятті рішення, норм матеріального  та процесуального права, з обставин і обґрунтувань, викладених в апеляційній скарзі. Зазначила, що  вона є власником 55/100 частин житлового будинку АДРЕСА_1 , та відповідної частини земельної ділянки за вказаною адресою. Власником сусідньої земельної ділянки АДРЕСА_1 є ОСОБА_2 , на земельній ділянці якого самочинно без будь-яких дозвільних документів збудовано нерухоме майно, а саме житловий будинок загальною площею 196,6 кв. м., житловою площею 79,8 кв. м. та лазню. Крім того, самочинне будівництво проведено з порушенням норм ДБН 360-92** “Містобудування. Планування і забудова міських і сільських поселень”. ОСОБА_2 подав декларацію про готовність об`єкта до експлуатації. Не зважаючи на значні порушення, державним реєстратором Виконавчого комітету Сумської міської ради - Авраменко М.О., на підставі декларації про готовність об`єкта до експлуатації від 24.07.2019 року №СМ 181192051506 було зареєстровано житловий будинок, за адресою: АДРЕСА_1 , номер запису 13637141. У зв`язку з самочинно збудованим нерухомим майном відповідач створив для позивача суттєві перешкоди у безпечному користуванні та розпорядженні своїм майном.
Вказані факти порушень, підтверджує висновок експерта БТД СВ ХНДІСЕ                                       № 266/1507/1591/1592 про проведення технічного обстеження стану забудови суміжних садибних ділянок відповідно державним стандартам, будівельним нормам і правилам, нормативним актам з пожежної безпеки, санітарному законодавству та прямо вказує на суттєві порушення:
1. Відстань між житловими будинками не відповідає вимогам додатку 3.1. таблиці 1 ДБН 360-92** “Планування і забудова міських і сільських поселень” повинна бути 8м, а фактично 2,7 м.
2. Відстань між господарськими спорудами не відповідає вимогам додатку 3.1. таблиці 1 ДБН 360-92** “Планування і забудова міських і сільських поселень” повинна бути 8м, а фактично 2 м.
3. Розташування житлових будинків (одноповерхових та двоповерхових) на відстані 2,7 м порушує забезпечення нормативної тривалості інсоляції та норм освітлення відповідно до п. 3.1,3.2,3.3 ДБН В 2.2-15-2005 “Будинки і споруди. Житлові будинки. Основні положення.”
У відповідності до порядку прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів, що затверджена Постановою КМУ від 13 квітня 2011 р. № 461: у разі виявлення відповідним органом державного архітектурно-будівельного контролю наведених у зареєстрованій декларації недостовірних даних (встановлення факту, що на дату реєстрації декларації інформація, яка зазначалася в ній, не відповідала дійсності, та/або виявлення розбіжностей між даними, зазначеними у декларації), які є підставою вважати об`єкт самочинним будівництвом, зокрема, якщо він збудований або будується на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи, чи без затвердженого в установленому порядку проекту або будівельного паспорта, а також у разі скасування містобудівних умов та обмежень, реєстрація такої декларації підлягає скасуванню органом державного архітектурно-будівельного контролю.
Відповідач, ігноруючи порушення, здійснені третьою особою, які створені з самого початку будівництва та на сьогоднішній день не усунені, надав дозвіл на реєстрацію, чим порушив законодавство України, а саме: Земельний Кодекс України; ЦК України; закони України: “Про основи містобудування”, “Про регулювання містобудівної діяльності”, “Про архітектурну діяльність”, “Про пожежну безпеку”, “Про забезпечення санітарного та епідемічного благополуччя населення”, “Про охорону навколишнього природного середовища”, “Про екологічну експертизу”, “Про охорону культурної спадщини”; Порядком видачі будівельного паспорта забудови земельної ділянки, затвердженим наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України від 5 липня 2011 року № 103, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 22 липня 2011 року за № 902/19640.
Також в підтвердження вище зазначених порушень з боку відповідача та третьої особи є відкрите кримінальне провадження (здійснюється досудове слідство) щодо реєстрації вище зазначеного нерухомого майна з порушенням законодавства.
З підстав грубого порушення прав позивача з боку відповідача шляхом надання дозволу експлуатації нерухомого майна третій особі, позивач вимушена звертатись до суду для захисту своїх законних інтересів.
Відповідно до п. 3 ч. 1 ч. 1 ст. 311 КАС України, справа розглядається в порядку письмового провадження за наявними  у справі матеріалами. 
Колегія  суддів, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши рішення суду та доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали  справи, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Судом першої інстанції встановлено та підтверджено у суді апеляційної інстанції, що ОСОБА_1 є власником 55/100 частин житлового будинку АДРЕСА_1 , та відповідної частини земельної ділянки за вказаною адресою, що підтверджується свідоцтвом про право на спадщину за законом (а.с. 22, 25, 28, 31).
Позивач вважає, що самочинно збудовані житловий будинок та лазня ОСОБА_2 на сусідній земельній ділянці АДРЕСА_1 створюють для неї суттєві перешкоди у безпечному користуванні та розпорядженні своїм майном, а реєстрація самочинно збудованого нерухомого майна відповідачем проведена з порушенням вимог чинного законодавства, у зв`язку з чим звернулась до суду.
Суд першої інстанції, відмовляючи в задоволенні позовних вимог, виходив з того, що позовні вимоги є  необгрунтованими, отже такими, що не підлягають задоволенню. 
Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, з огляду на наступне.
Правовідносини у сфері містобудівної діяльності регулюються Законом України «Про регулювання містобудівної діяльності», Законом України «Про відповідальність за правопорушення у сфері містобудівної діяльності» від 10.11.1994 року N 239/94-ВР, (далі Закон                N 239/94-ВР), а повноваження органів нагляду (контролю) за додержанням суб`єктами містобудування законодавства у сфері містобудівної діяльності встановлені Порядком здійснення державного архітектурно-будівельного контролю, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 23.05.2011р. №553, у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин  (далі Порядок №553) та Порядком накладення штрафів за правопорушення у сфері містобудівної діяльності, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 06.04.1995р. №244 (далі Порядок №244).
Відповідно до статей 6, 41 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» управління у сфері містобудівної діяльності здійснюється, зокрема, органами державного архітектурно-будівельного контролю, до яких відносяться виконавчі органи з питань державного архітектурно-будівельного контролю міських рад, шляхом, в тому числі, контролю за дотриманням законодавства у сфері містобудівної діяльності, вимог будівельних норм, державних стандартів і правил положень містобудівної документації всіх рівнів, вихідних даних для проектування об`єктів містобудування, проектної документації, тощо.
Державний архітектурно-будівельний контроль - це сукупність заходів, спрямованих на дотримання замовниками, проектувальниками, підрядниками та експертними організаціями вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, стандартів і правил під час виконання підготовчих та будівельних робіт.
Державний архітектурно-будівельний контроль здійснюється органами державного архітектурно-будівельного контролю в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.
Відповідно до пункту 4-1 Порядку № 553 під час здійснення державного архітектурно-будівельного контролю перевірці підлягає зокрема: дотримання відповідальними виконавцями вимог законодавства, будівельних норм, стандартів і правил, вимог щодо відповідності кваліфікаційних сертифікатів класу наслідків (відповідальності) об`єктів, що визначені кваліфікаційними вимогами для відповідної або нижчої категорії працівників, необхідній кваліфікаційній категорії та професійній спеціалізації виконавця.
Згідно пункту 5 Порядку №553, державний архітектурно-будівельний контроль здійснюється у порядку проведення планових та позапланових перевірок за територіальним принципом.
Відповідно до пункту 7 Порядку №553, позаплановою перевіркою вважається перевірка, яка не передбачена планом роботи органу державного архітектурно-будівельного контролю. Підставами для проведення позапланової перевірки є: подання суб`єктом містобудування письмової заяви про проведення перевірки об`єкта будівництва або будівельної продукції за його бажанням; необхідність проведення перевірки достовірності даних, наведених у повідомленні про початок виконання підготовчих робіт, повідомленні про початок виконання будівельних робіт, декларації про готовність об`єкта до експлуатації, протягом трьох місяців з дня подання зазначених документів; виявлення факту самочинного будівництва об`єкта; перевірка виконання суб`єктом містобудування вимог приписів органів державного архітектурно-будівельного контролю; вимога головного інспектора будівельного нагляду ДІАМ про проведення перевірки за наявності підстав, передбачених законом; звернення фізичних чи юридичних осіб про порушення суб`єктом містобудування вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності; вимога правоохоронних органів щодо проведення перевірки, складена на підставі ухвали слідчого судді.
Під час проведення позапланової перевірки підлягають контролю виключно питання, які стали підставою для проведення такої перевірки.
Строк проведення позапланової перевірки не може перевищувати десяти робочих днів.
Згідно пункту 7-1 Порядку № 553, з метою розгляду отриманих звернень фізичних чи юридичних осіб про порушення суб`єктом містобудування вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності (далі - звернення) при органі державного архітектурно-будівельного контролю утворюється комісія щодо розгляду звернень у сфері містобудівної діяльності (далі - комісія).
Комісія здійснює колегіальний розгляд звернень фізичних чи юридичних осіб.
Керівник органу державного архітектурно-будівельного контролю затверджує склад комісії та визначає її чисельність.
До складу комісії входять посадові особи органу державного архітектурно-будівельного контролю.
Комісія розглядає звернення протягом десяти робочих днів з дати їх надходження.
Орган державного архітектурно-будівельного контролю не пізніше ніж за чотири дні до дня розгляду заяви повідомляє заявнику та замовнику про час і місце засідання Комісії шляхом розміщення оголошення на офіційному веб-сайті зазначеного органу та додатково телефонограмою (якщо номер телефону зазначено у зверненні) або з використанням електронної пошти (якщо адресу електронної пошти зазначено у зверненні, доданих до нього документах).
Розгляд звернень здійснюється за участю заявника та замовника або їх представників.
Заявник, замовник та/або їх представники мають право надавати пояснення та подавати додаткові матеріали з питань, зазначених у зверненні, з обов`язковим відображенням відповідної інформації у протоколі.
У разі неявки замовника або його представника після належного їх повідомлення у спосіб, визначений абзацом шостим цього пункту, заява розглядається без його участі.
У разі неявки заявника розгляд заяви переноситься на іншу дату, про що замовник і заявник повідомляються у спосіб, визначений абзацом шостим цього пункту. У разі повторної неявки заява залишається без розгляду.
За результатами розгляду звернення комісія шляхом голосування приймає рішення, що оформлюється відповідним висновком.
Рішення вважається прийнятим, якщо за нього проголосувало не менше половини персонального складу комісії. У разі рівного розподілу голосів голос голови комісії є вирішальним.
Висновок комісії повинен обов`язково містити:
дату та місце проведення засідання комісії;
склад комісії, що здійснювала розгляд звернення, та результати голосування (“за”, “проти” чи “утримався”);
реквізити та суть звернення;
рекомендацію органу державного архітектурно-будівельного контролю щодо обґрунтованості або необґрунтованості позапланової перевірки, а також необхідності її проведення на підставі звернення.
З урахуванням рекомендацій, наведених у висновку комісії, видається наказ за підписом керівника або уповноваженого заступника керівника органу державного архітектурно-будівельного контролю про проведення позапланової перевірки.
Відповідно до пункту 9 Порядку № 553, державний архітектурно-будівельний контроль здійснюється у присутності суб`єктів містобудування або їх представників, які будують або збудували об`єкт будівництва.
Під час здійснення державного архітектурно-будівельного контролю фіксування процесу проведення перевірки здійснюється з використанням фото, аудіо- та відеотехніки.
Пунктом 12 Порядку №553 передбачено, що посадові особи органу державного архітектурно-будівельного контролю під час здійснення державного архітектурно-будівельного контролю зобов`язані: у повному обсязі, об`єктивно та неупереджено здійснювати державний архітектурно-будівельний контроль у межах повноважень, передбачених законодавством; дотримуватися ділової етики у взаємовідносинах із суб`єктами господарювання та фізичними особами; ознайомлювати суб`єкта містобудування чи уповноважену ним особу з результатами державного архітектурно-будівельного контролю у строки, передбачені законодавством; за письмовим зверненням суб`єкта містобудування надавати консультативну допомогу у здійсненні державного архітектурно-будівельного контролю.
Відповідно до пункту 16 Порядку №553, за результатами державного архітектурно-будівельного контролю посадовою особою органу державного архітектурно-будівельного контролю складається акт перевірки відповідно до вимог, установлених цим Порядком.
Згідно пункту 17 Порядку №553, у разі виявлення порушень вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, стандартів і правил, крім акта перевірки, складається протокол, видається припис про усунення порушення вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, стандартів і правил або припис про зупинення підготовчих та/або будівельних робіт (далі - припис).
Отже, підставами для проведення позапланової перевірки серед іншого є звернення фізичних чи юридичних осіб про порушення суб`єктом містобудування вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, виявлення факту самочинного будівництва об`єкта.
Так, суд зазначає, що ухвалами суду від 10.02.2022 та від 07.07.2022 було зобов`язано ОСОБА_3 надати суду відомості чи зверталась вона до відповідача із заявами про проведення перевірки або прийняття припису.
Проте, позивачем не надано до суду доказів звернення до Управління державного архітектурно-будівельного контролю Сумської міської ради із заявою про можливі порушення законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм і правил на об`єкті за адресою: АДРЕСА_1 та, відповідно, проведення перевірки та прийняття припису про усунення цих порушень шляхом зупинення експлуатації нерухомого майна.  
Крім того, в матеріалах справи відсутні і відмови Управління державного архітектурно-будівельного контролю Сумської міської ради про видання припису.
В свою чергу, Державною інспекцією архітектури та містобудування України надано до суду відзив, в якому зазначено, що позивач чи будь-які інші особи не зверталися до ДІАМ із повідомленнями про можливі порушення законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм і правил на об`єкті за адресою: АДРЕСА_1 . Відповідно ДІАМ не в праві надати будь-які висновки щодо правомірності описаних у позові дій ОСОБА_2 під час виконання останнім підготовчих та будівельних робіт поза межами процедури встановленої Порядком здійснення державного архітектурно-будівельного контролю. Для проведення такого позивач чи будь-які інші особи не позбавлені права звернутися до ДІАМ з заявою про необхідність проведення заходів державного архітектурно-будівельного контролю.
Колегія суддів звертає увагу на те, що згідно з частиною першою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства, є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Частина перша статті 5 Кодексу адміністративного судочинства України передбачає, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист.
Конституційний Суд України, вирішуючи питання, порушені в конституційному зверненні і конституційному поданні щодо тлумачення частини другої статті 55 Конституції України, в рішенні від 14 грудня 2011 року №19-рп/2011 зазначив, що особа, стосовно якої суб`єкт владних повноважень прийняв рішення, вчинив дію чи допустив бездіяльність, має право на захист.
Отже, обов`язковою умовою надання правового захисту судом є наявність відповідного порушення суб`єктом владних повноважень прав, свобод або інтересів особи на момент її звернення до суду. Порушення має бути реальним, стосуватися (зачіпати) зазвичай індивідуально виражених права чи інтересів особи, яка стверджує про їх порушення.
Гарантоване статтею 55 Конституції України й конкретизоване у законах України право на судовий захист передбачає можливість звернення до суду за захистом порушеного права, але вимагає, щоб стверджувальне порушення було обґрунтованим.
Вирішуючи спір, суд повинен пересвідчитись у належності особи яка звернулась за судовим захистом, відповідного права або охоронюваного законом інтересу (чи є така особа належним позивачем у справі - наявність права на позов у матеріальному розумінні), встановити, чи є відповідне право або інтерес порушеним (встановити факт порушення), а також визначити чи відповідає обраний позивачем спосіб захисту порушеного права тим, що передбачені законодавством та чи забезпечить такий спосіб захисту відновлення порушеного права позивача.
Тобто, обов`язковою умовою задоволення позову є доведеність позивачем порушених саме його прав та охоронюваних законом інтересів з боку відповідача, зокрема наявність в особи, яка звернулася з позовом, суб`єктивного матеріального права або законного інтересу, на захист якого подано позов.
Відсутність порушеного права чи невідповідність обраного позивачем способу його захисту способам, визначеним законодавством, встановлюється при розгляді справи по суті, і є підставою для прийняття судом рішення про відмову в позові.
Аналогічна правова позиція викладена, зокрема, у постановах Верховного Суду від 31січня 2018 року у справі №802/2678/15-а (провадження №К/9901/1141/18), від 03 серпня 2018 року у справі №808/967/17 (адміністративне провадження №К/9901/992/17), від 28лютого 2019 року у справі №683/182/17 (провадження №К/9901/21182/18), від 24 квітня 2019 року у справі №803/1184/17 (адміністративне провадження №К/9901/29206/18, №К/9901/26536/18).
Отже, неодмінною ознакою порушення права особи є зміна стану її суб`єктивних прав та обов`язків, тобто припинення чи неможливість реалізації її права та/або виникнення додаткового обов`язку.
Так, предметом позову у цій справі є зобов`язання відповідача видати припис про зупинення експлуатації нерухомого майна, розташованого за адресою АДРЕСА_1 .
Водночас позивач не довела суду, що зверталась до відповідача зі спірним питанням, та їй в цьому було відмовлено. Тобто, позивачем не доведено, що порушено саме її права та охоронювані законом інтереси з боку відповідача, зокрема наявність  суб`єктивного матеріального права або законного інтересу, на захист якого подано позов.
Виходячи з вищевикладеного, колегія суддів вважає правомірним та обгрунтованим висновок суду першої інстанції, що позовні вимоги ОСОБА_1 до Управління державного архітектурно-будівельного контролю Сумської міської ради, третя особа - ОСОБА_2 про зобов`язання вчинити дії є такими, що не підлягають задоволенню.
При цьому, суд апеляційної інстанції зазначає, що позивач  не позбавлена права звернутися до ДІАМ із заявою про необхідність проведення заходів державного архітектурно-будівельного контролю, за результатом проведення якого, у разі не згоди з діями відповідача або прийнятим ним рішенням, звернутись до суду з позовом про захист порушених прав.
Отже, колегія суддів переглянувши рішення суду першої інстанції, вважає, що при його прийнятті суд дійшов вичерпних юридичних висновків щодо встановлення обставин справи і правильно застосував до спірних правовідносин сторін норми матеріального та процесуального права.
Доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження в ході розгляду справи судом апеляційної інстанції, спростовані зібраними по справі доказами та встановленими обставинами, з наведених підстав висновків суду не спростовують.
Колегія суддів також враховує позицію ЄСПЛ (в аспекті оцінки аргументів апелянта), сформовану у справі “Серявін та інші проти України” (№ 4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі “Руїс Торіха проти Іспанії” (RuizTorijav. Spain) № 303-A, пункт 29).
Також згідно з п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.
Відповідно до ч.2 ст.6 КАС України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини, а ст.17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" передбачає, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.
Відповідно до ст. 242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права.  Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. 
Згідно ч. 1 ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. 
Зважаючи на встановлені обставини справи, колегія суддів дійшла висновку, що рішення Сумського окружного адміністративного суду від 26.08.2022 року по справі № 480/1877/22 прийнято з дотриманням норм чинного процесуального та матеріального права і підстав для його скасування не виявлено.
З урахуванням того, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а оскаржуване рішення суду першої інстанції без змін, колегія суддів  вважає, що відсутні в розумінні ст.139 КАС України правові підстави для розподілу судових витрат (в т.ч. витрат на професійну правничу правову допомогу) по даній справі.

Керуючись ст. ст. 311, 315, 321, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.
Рішення  Сумського окружного адміністративного суду від 26.08.2022 по справі                          № 480/1877/22 - залишити без змін. 
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя 		В.А. Калиновський 	
Судді	   	З.О. Кононенко    О.М. Мінаєва