УХВАЛА
про відмову у відкритті касаційного провадження

30 січня 2023 року 

м. Київ

справа № 640/34916/21
адміністративне провадження № К/990/1853/23 

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:
судді-доповідача Кравчука В.М., суддів Єзерова А.А., Стародуба О.П.,

перевірив касаційну скаргу ОСОБА_1 
на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 06 липня 2022 року (суддя Шейко Т.І.) та
постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 08 грудня 2022 року (колегія у складі суддів Шелест С.Б., Горяйнова А.М., Пилипенко О.Є.)
у справі № 640/34916/21
за позовом ОСОБА_1 
до Київської міської ради
про скасування рішення, зобов`язання вчинити дії.

УСТАНОВИВ:

01.12.2021 ОСОБА_1 (далі - ОСОБА_1 ) звернулася до суду із позовом до Київської міської ради, у якому просила:
- скасувати рішення X сесії Київської міської ради VIII скликання від 12.03.2020 № 525/8695 «Про відмову у передачі громадянці ОСОБА_1 у приватну власність земельної ділянки для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд на АДРЕСА_1 »;
- зобов`язати Київську міську раду на найближчому пленарному засіданні чергової сесії затвердити проєкт землеустрою земельної ділянки площею 0,0972 га (кадастровий номер 8000000000:62:195:0005) для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд на АДРЕСА_1 (категорія земель - землі житлової та громадської забудови, код КВПЦЗ 02,01, справа А-18767) та передати земельну ділянку у власність.

Окружний адміністративний суд міста Києва рішенням від 06.07.2022, залишеним без змін постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 08.12.2022, відмовив у задоволенні позову. 

13.01.2023 ОСОБА_1 подала касаційну скаргу, що 16.01.2023 надійшла до Верховного Суду, у якій, із посиланням на неправильне застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 06.07.2022 та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 08.12.2022, ухвалити нове рішення про задоволення позову.
Як на підставу касаційного оскарження покликається на те, що суди попередніх інстанцій вирішили спір без урахуванням висновків щодо застосування норм, зокрема, ст. 116, 118 Земельного кодексу України, висловлені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі                             № 591/5935/17, у постанові Верховного Суду від 17.12.2018 у справі № 509/4156/15-а. ОСОБА_1 зазначає, що з 1985 року користується земельною ділянкою в урочищі «Толока» міста Києва, отримала дозвіл на розроблення проєкту землеустрою на відведення земельної ділянки відповідно до постанови Окружного адміністративного суду міста Києва від 27.06.2008 у справі № 12/120 та замовила проєктну документацію. Відповідач не надав у справі докази наявності обмежень, установлених Генеральним планом міста або заборон, які б не узгоджувалися із цільовим призначенням, визначеним у проєкті землеустрою, або прав інших громадян чи юридичних осіб на земельну ділянку. 

Скаржниця пропустила строк на касаційне оскарження, оскільки Шостий апеляційний адміністративний суд прийняв (склав) постанову 08.12.2022, строк на подання касаційної скарги закінчився 09.01.2023.

ОСОБА_1 клопоче поновити строк на касаційне оскарження. Клопотання обґрунтовує тим, що  Шостий апеляційний адміністративний суд прийняв (склав) оскаржувану постанову 08.12.2022, направлив їй із супровідним листом від 14.12.2022 за № 02.3-08/640/34916/21/97602/2022.

Зважаючи на документальне підтвердження дати відправлення копії судового рішення, Суд вважає, що ОСОБА_1 слід поновити строк на касаційне оскарження відповідно до ч. 2 ст. 329 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України). 

Перевіряючи наявність підстав для відкриття касаційного провадження, Суд виходить з такого.
Відповідно до п. 20 ч. 1 ст. 4 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) адміністративна справа незначної складності (малозначна справа) - адміністративна справа, у якій характер спірних правовідносин, предмет доказування та склад учасників тощо не вимагають проведення підготовчого провадження та (або) судового засідання для повного та всебічного встановлення її обставин.
Перелік таких справ міститься у ч. 6 ст. 12 КАС України.
Водночас, у п. 10 ч. 6 ст. 12 КАС України визначено, що для цілей цього Кодексу справами незначної складності є будь-які інші справи, у яких суд дійде висновку про їх незначну складність, за винятком справ, які не можуть бути розглянуті за правилами спрощеного позовного провадження.
У цій справі оскаржується відмова органу місцевого самоврядування у передачі земельної ділянки у власність. 
Такий спір не відноситься до справ, визначених у ч. 4 ст. 257 КАС України, які не можуть бути розглянуті за правилами спрощеного позовного провадження.

Окружний адміністративний суд міста Києва в ухвалі від 01.12.2022 про відкриття провадження вирішив питання про розгляд цієї справи за правилами спрощеного позовного провадження.
У такому разі, ухвалені у цій справі судові рішення відповідно до п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України не підлягають касаційному оскарженню, крім випадків, якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії справ незначної складності помилково.
Доведення зазначених обставин та, відповідно, права на касаційне оскарження судових рішень у справах, розглянутих за правилами спрощеного позовного провадження, покладається на особу, яка подає касаційну скаргу.
Верховний Суд зауважує, що оцінка "винятковості" справи для учасника справи може бути зроблена виключно на підставі дослідження мотивів, відповідно до яких сам учасник справи вважає її такою, що має для нього виняткове значення. Тому, особа, яка подає касаційну скаргу, має обґрунтувати наявність відповідних обставин у касаційній скарзі.
Для підтвердження фундаментального значення для формування єдиної правозастосовної практики скаржник має сформулювати проблемне правове питання, вирішення якого у випадку відкриття Верховним Судом касаційного провадження, впливатиме на широку масу спорів, створюючи тривалий у часі, відмінний від минулого підхід до вирішення актуальної правової проблеми.

ОСОБА_1 не обґрунтовує виняткове значення для неї особисто або для суспільства розгляду даної справи, не визначає проблемне питання, відповідь на яке потребувала б викладення судом касаційної інстанції нового висновку щодо застосування норм права як для сторін спору, так і для невизначеного кола суб`єктів подібних правовідносин, не вказує приклади неоднакового застосування судами у інших справах у подібних правовідносинах, зокрема ст. 24 Закону України від 17.02.2011 № 3038-VI «Про регулювання містобудівної діяльності» (далі - Закон № 3038-VI), інших норм матеріального чи процесуального права.

Крім того, з огляду на зміст ч. 3 ст. 24 Закон № 3038-VI передача (надання) земельних ділянок із земель державної або комунальної власності у власність чи користування фізичним або юридичним особам для містобудівних потреб допускається за умови, що відповідні земельні ділянки розташовані в межах території, щодо якої затверджено принаймні один із таких видів містобудівної документації на місцевому рівні:
-          комплексний план, складовою частиною якого є план зонування території;
-          генеральний план населеного пункту, складовою якого є план зонування території;
-          план зонування території як окремий вид містобудівної документації на місцевому рівні, затверджений до набрання чинності Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо планування використання земель";
-          детальний план території.
Обмеження щодо передачі (надання) земельних ділянок із земель державної або комунальної власності у власність чи користування фізичним або юридичним особам, визначені цією частиною, не поширюються на випадки:
-          розташування на земельній ділянці будівлі (споруди), що перебуває у власності фізичної або юридичної особи;
-          приватизації громадянином земельної ділянки, наданої йому в користування відповідно до закону .

Верховний Суд у постанові від 28.11.2019 у справі № 826/18649/15 виклав висновок щодо застосування пунктом 6-1 «Прикінцеві положення» Закону № 3038-VI про те, що « дія частин третьої та четвертої статті 24 цього Закону до 01 січня 2015 року не поширюється на території, де відповідно до цього Закону не затверджені плани зонування або детальні плани територій, вже не діяли.
« Оскільки проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки було подано після січня  2015 року, то такі документи повинні бути розглянуті в рамках та у відповідності до законодавства, яке діяло на час подання такого клопотання (звернення).».

У постанові від 28.09.2021 у справі № 826/15113/17 Верховний Суд конкретизував такий висновок, зазначив, що « нормами чинного законодавства встановлена пряма заборона передачі (надання) земельних ділянок із земель державної або комунальної власності у власність чи користування фізичним та юридичним особам при відсутності плану зонування або детального плану території.».

Суд апеляційної інстанції переглянув рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 06.07.2022 відповідно до таких правових позицій Верховного Суду, виходив з того, що Київська міська рада не приймала рішення про затвердження плану зонування, а проєкт детального плану територій району садибної забудови с. Троєщина в межах АДРЕСА_2 перебуває на стадії розробки; оскільки ОСОБА_1 у передбаченому законом порядку не отримувала у користування земельну ділянку на АДРЕСА_1 , тому до затвердження міською радою плану зонування або детального плану території не може отримати у власність зазначену земельну ділянку. 

Суд відхиляє покликання ОСОБА_1 на те, що вона 12 років вживає заходи про отримання у власність земельної ділянки на АДРЕСА_1 , оскільки судами попередніх інстанцій встановлено, що проєкт землеустрою переданий до Київської міської ради для затвердження у 2019 році і такий проєкт має бути розглянутий відповідно до законодавства, чинного на момент його подання (п. 49 постанови Верховного Суду від 28.11.2019 у справі                         № 826/18649/15). 
Фабули справ № 591/5935/17 та № 509/4156/15-а мають істотні розбіжності зі справою, що розглядається; у зазначених справах Велика Палата Верховного Суду та Верховний Суд не викладали висновки щодо застосування ст. 24 Закону № 3038-VI. 

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 333 КАС України суд касаційної інстанції відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.
За викладених обставин, ОСОБА_1 слід відмовити у відкритті касаційного провадження.
Керуючись ст. 328, 333, 359 КАС України, Суд,-

УХВАЛИВ:

1.          Задовольнити клопотання про поновлення строку на касаційне оскарження. Поновити ОСОБА_1 строк на касаційне оскарження.
2.          Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 06 липня 2022 року та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 08 грудня 2022 року у справі                   № 640/34916/21.
3.          Копію ухвали про відмову у відкритті касаційного провадження разом з касаційною скаргою та доданими до скарги матеріалами надіслати скаржнику.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддями, є остаточною та не може бути оскаржена.

Суддя                                                                                                              В.М. Кравчук

Суддя                                                                                                              А.А. Єзеров

Суддя                                                                                                              О.П. Стародуб