Справа № 447/4099/21                        Головуючий у 1 інстанції: Головатий А.П. 
Провадження № 22-ц/811/2494/22                Доповідач в 2-й інстанції: Мельничук О. Я. 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 

07 лютого 2023 року Львівський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: 
головуючого судді Мельничук О.Я., 
суддів: Ванівського О.М., Цяцяка Р.П.,
без участі сторін,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи цивільну справу за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Енергія-Новий Розділ» на рішення Миколаївського районного суду Львівської області від 23 серпня 2022 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Енергія-Новий Розділ» про стягнення заборгованості з невиплаченої заробітної плати, грошової компенсації за невикористані дні щорічної відпустки та середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні,-

В С Т А Н О В И В :

21.12.2021 ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ТОВ «Енергія-Новий Розділ» про стягнення заборгованості з невиплаченої заробітної плати, грошової компенсації за невикористані дні щорічної відпустки та середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні. 
В обґрунтування позовних вимог позивач покликається на те, що 15.11.2021 її звільнено з посади інженера з технічного аудиту енергонагляду ТОВ «Енергія-Новий Розділ». 
При звільненні відповідач не виплатив усіх сум, що належать позивачці, зокрема, заробітну плату, починаючи з 01.09.2021 та грошову компенсацію за всі невикористані дні щорічної відпустки. Таким чином, просить суд стягнути з ТОВ «Енергія-Новий Розділ» заборгованість з невиплаченої заробітної плати у розмірі 22 004,96 грн., грошову компенсацію за невикористані дні щорічної відпустки у розмірі 9 948,24 грн. та середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні у розмірі 10 704,43 грн. При цьому посилається на те, що суд на підставі ст.117 КЗпП України повинен стягнути на її користь середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при непроведенні його до розгляду справи – по день постановлення рішення, якщо відповідач не доведе відсутності в цьому своєї вини, оскільки сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності. Вказує, що заходи досудового врегулювання спору не проводилися. Крім того, просить стягнути витрати професійну правову допомогу у розмірі 6 000,00 грн.

Рішенням Миколаївського районного суду Львівської області від 23 серпня 2022 року позов задоволено частково.
Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю «Енергія-Новий Розділ» на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні у розмірі 75 007 (сімдесят п`ять тисяч сім) гривень 35 копійок.
У задоволенні решти позовних вимог – відмовлено.
Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю «Енергія-Новий Розділ» судовий збір у розмірі 992 (дев`ятсот дев`яносто дві) гривні 40 копійок на користь ОСОБА_1 .
Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю «Енергія-Новий Розділ» на користь ОСОБА_1 понесені витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 6 000 (шість тисяч) гривень 00 копійок.
У задоволенні решти позовних вимог – відмовлено.

       Рішення суду в апеляційному порядку оскаржив відповідач - Товариство з обмеженою відповідальністю «Енергія-Новий Розділ». Вважає рішення суду незаконним, необгрунтованим та таким, що ухвалене з порушенням норм матеріального і процесуального права. Звертає увагу, що позивач в поданому позові просив стягнути 10704,43 грн. середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні. Також звертає увагу, що при визначенні судом розміру середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, судом безпідставно не було застосовано правову позицію Великої Палати Верховного Суду, висловлену в справі №761/9584/15-ц, провадження №14-623цс18. Зазначає, що затримки розрахунку при звільненні перед позивачем в розмірі 24350,47 грн. виникла не з вини відповідача, оскільки на їхні рахунки було накладено арешт на підставі ухвали слідчого судді Солом`янського районного суду м.Києва у справах №760/32373/18 від 17.12.2018 та №760/24817/19 від 30.08.2019. Зазначає, що судом не зазначено, чи стягнута сума середнього заробітку є з урахуванням податків і зборів та інших обов`язкових платежів чи без. Звертає увагу, що позивачами було неправильно визначено розмір середнього заробітку згідно якого здійснено розрахунок. 
       Щодо витрат на правову допомогу, зазначає, що такі не відповідають складності даної справи та обсягу фактично наданих послуг.
       В апеляційній скарзі скаржник просить скасувати рішення Миколаївського районного суду Львівської області від 23 серпня 2022 року та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 
       28 жовтня 2022 року від позивачки надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому остання покликаючись на законність та обгрунтованість оскаржуваного рішення просить таке залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення. Окрім цього, просить стягнути витрати на правову допомогу в розмірі 10000 грн. і розгляд справи здійснювати з його участю.
       13 грудня 2022 року від директора Товариства з обмеженою відповідальністю «Енергія-Новий Розділ» Є.Б. Коза, надійшло клопотання про розгляд справи з повідомленням (викликом) сторін з метою надання їм можливості давати пояснення в судовому засіданні, а також для повного з`ясування і встановлення всіх обставин, що мають значення для справи, прийняття законного та обгрунтованого рішення, проте, жодних обгрунтованих доводів щодо такої необхідності не наводить.
       24 січня 2023 року від директора Товариства з обмеженою відповідальністю «Енергія-Новий Розділ» Є.Б. Коза, надійшло клопотання про відкладення розгляду справи і проведення розгляду справи з повідомленням (викликом) сторін, з метою надання їм можливості давати пояснення в судовому засіданні, а також для повного з`ясування і встановлення всіх обставин, що мають значення для справи, прийняття законного та обгрунтованого рішення, проте, жодних обгрунтованих доводів щодо такої необхідності не наводить.
Враховуючи, що предметом позову є стягнення грошової суми, розмір якої не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, а характер спірних правовідносин та предмет доказування у справі не вимагає проведення судового засідання з повідомленням сторін, клопотання директора Товариства з обмеженою відповідальністю «Енергія-Новий Розділ» Є.Б. Коза до задоволення не підлягає.

Згідно з ч.2 ст.247 ЦПК України у разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Відповідно до вимог ч.13 ст.7 та ч.1 ст.369 ЦПК України, справу розглянуто апеляційним судом без повідомлення учасників справи в порядку письмового провадження.
Частиною четвертою статті 268 ЦПК України передбачено, що у разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення.
У частині п`ятій статті 268 ЦПК України зазначено, що датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено – повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.
Отже, враховуючи наведені вище вимоги процесуального закону, датою ухвалення апеляційним судом судового рішення в даній справі, призначеній до розгляду на 26 січня 2023 року, є дата складення повного судового рішення – 07 лютого 2023 року.

       Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга Товариства з обмеженою відповідальністю «Енергія-Новий Розділ» підлягаєдо часткового задоволення із наступних підстав.

Згідно з ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
На підставі ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Відповідно до ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в Постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції таким вимогам відповідає частково.

Ухвалюючи оскаржуване рішення, суд виходив з тих обставин, що оскільки відповідач допустив затримку розрахунку при звільненні на 165 робочих днів, з нього слід стягнути 75007,35 грн. середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні та 6000 грн. понесених витрат на професійну правничу допомогу.
Колегія суддів з висновками суду щодо визначеного розміру середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні не погоджується.

Згідно копії трудової книжки серії НОМЕР_1 , заведеної на ім`я ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з 08.09.2020 по 15.11.2021 позивачка працювала в ТОВ «Енергія-Новий Розділ» на посаді інженера з технічного аудиту енергонагляду (а.с. 8-9).
Відповідно до копії наказу ТОВ «Енергія-Новий Розділ» №91к від 15.11.2021, ОСОБА_1 звільнено з посади інженера з технічного аудиту енергонагляду за угодою сторін згідно п. 1 ст. 36 КЗпП України (а.с. 7).
Згідно індивідуальних відомостей про застраховану особу Реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування форми ОК-5, у серпні 2021 року позивачу була нарахована заробітна плата у розмірі 11 390,62 гривень, а у вересні 2021 року – 8 156,81 гривень (а.с. 12).
Відповідно до копій ухвал слідчого судді Солом`янського районного суду м. Києва від 17.12.2018 у справі №760/32373/18 та від 30.08.2019 у справі №760/24817/19, на визначені в ухвалах рахунки відповідача накладено арешт у вигляді заборони розпорядження та здійснення видаткових операцій в межах суми 804 892 343,78 гривень (а.с. 22, 23).
Згідно поданих представником відповідача довідок (а.с. 28, 41, 45, 52, 62 (зворот), 64, 75, 84), відповідач здійснив фактичний розрахунок із позивачем, що було підтверджено представником позивача (а.с. 92-93).
Повного розрахунку при звільненні позивачки відповідач своєчасно не здійснив.
Відповідно до статті 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник у день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. У разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен у зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму.
З наявних в матеріалах справи відомостей вбачається, що на момент звільнення ОСОБА_1 з роботи, їй було не виплачено заробітну плату в розмірі 24350,47 грн. (а.с.11)

За змістом статті 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені у статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника.
Відповідно до ч.1 ст.27 Закону України «Про оплату праці» порядок обчислення середньої заробітної плати працівника у випадках, передбачених законодавством, встановлюється Кабінетом Міністрів України.
Відповідно до п.21 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.12.1999 року №13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» чинної на момент ухвалення оскаржуваного рішення, при визначенні середньої заробітної плати слід виходити з того, що в усіх випадках, коли за чинним законодавством вона зберігається за працівником, це слід робити відповідно до Порядку обчислення заробітної плати, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України № 100 від 08.02.1995 року.
Згідно абз.3 п.2 Порядку середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата. Згідно п.8 Порядку нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.
У п. 20 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» зазначено, що установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв`язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступного дня після пред`явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст. 117 КЗпП України стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при непроведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець недоведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності.
Позивач здійснюючи розмір середньої заробітної плату брав до уваги заробітну плату за серпень і вересень 2021 року, в той час як до розрахунку мала б братися заробітна плата за вересень і жовтень 2021 року, оскільки позивача було звільнено 15 листопада 2021 року. Суд першої інстанції взяв до уваги здійснені позивачем розрахунки прийшов до помилкового висновку про суму середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні на яку може претендувати позивач. В той же час, згідного здійсненого розрахунку відповідачем, середньоденна заробітна плата позивача становить 400,22 грн.
Період затримки розрахунку при звільненні становив 165 робочих днів (з 16.11.2021 по 15.07.2022).
Таким чином, середньомісячний заробіток за час затримки розрахунку при звільненні позивача становить: 454,59 грн. х 165 робочих дні = 75007,35 грн. (згідно розрахунків позивача), та 400,22 грн. х 165 робочих дні = 66036,6 грн. (якщо брати до уваги розмір середньоденної заробітної плати згідно доводів відповідача).
Відшкодування, яке сплачується за час затримки розрахунку при звільненні відповідно до ст.117 КЗпП України не відповідає ознакам заробітної плати, оскільки виплачується не за виконану роботу, а за затримку розрахунків при звільненні. Тому відшкодування, передбачене ст.117 КЗпП України, хоча і розраховується, виходячи з середнього заробітку працівника, однак не є заробітною платою.
Метою законодавчого регулювання умов відшкодування працівнику за час затримки усіх виплат при звільненні є захист майнових прав працівника у зв`язку з його звільненням з роботи, зокрема, захист працівника на своєчасне одержання заробітної плати за виконану роботу, яка є основним засобом до існування працівника, необхідним для забезпечення його життя.
Колегія суддів звертає увагу, що у вказаних відносинах і працівник має діяти добросовісно щодо реалізації своїх прав, а інтереси роботодавця також мають бути враховані. Тобто має бути дотриманий розумний баланс між інтересами працівника та роботодавця.
Відповідно до пункту 6 частини першої статті 3 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) загальними засадами цивільного законодавства є справедливість, добросовісність та розумність. У трудових відносинах працівник має діяти добросовісно, реалізуючи права відповідно до частини третьої статті 13 ЦК України, не допускаючи дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах.
Відшкодування, передбачене ст.117 КЗпП України спрямоване на компенсацію працівнику майнових втрат, яких він зазнав внаслідок несвоєчасного здійснення з ним розрахунку з боку роботодавця.
У Постанові Великої Палати Верховного Суду від 26 червня 2019 року (справа № 761(9584)15-ц (далі постанова) у пункті 87 прописано, що з огляду на наведені мотиви про компенсаційний характер заходів відповідальності у цивільному праві Велика Палата Верховного Суду доходить до висновку, що, виходячи з принципів розумності, справедливості та пропорційності, суд за певних умов може зменшити розмір відшкодування, передбаченого статтею 117 КЗпП України.
При цьому, зменшення суми відшкодування залежить від розміру недоплаченої роботодавцем суми. Істотним є період затримки (прострочення) невиплати такої заборгованості, а також те, з чим була пов`язана тривалість такого періоду з моменту порушення права працівника і до моменту його звернення з вимогою про стягнення відповідних сум.
Велика Палата у зазначеній вище Постанові зазначає, що враховувати необхідно ймовірний розмір пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника, інші обставини справи, встановлені судом, зокрема, дії працівника та роботодавця у спірних правовідносинах, співмірність ймовірного розміру пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника та заявлених позивачем до стягнення сум середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільненні. (п.п.91; 91п.1,2,3,4 Постанови).
У Постанові від 18 березня 2020 року у справі №711/4010/13-ц зазначено, що Велика Палата Верховного Суду вже звертала увагу на те, що встановлений ст.117 КЗпП України механізм компенсації роботодавцем працівнику середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні не передбачає чітких критеріїв встановлення справедливого та розумного балансу між інтересами звільненого працівника та його колишнього роботодавця (див. пункт 71 Постанови від 26 червня 2019 року у справі № 761/9584/15-ц).

Суд може зменшити розмір відшкодування, передбаченого ст. 117 КЗпП України, і таке зменшення має залежати від розміру недоплаченої суми (див. висновок Верховного Суду України, висловлений у Постанові від 27 квітня 2016 року у справі № 6-113цс16).
Зменшуючи розмір відшкодування, визначений відповідно до ст.117 КЗпП України, виходячи зі середнього заробітку за час затримки роботодавцем розрахунку при звільненні, необхідно враховувати таке (див. пункт 91 Постанови Великої Палати Верховного Суду від 26 червня 2019 року у справі № 761/9584/15-ц):
-розмір простроченої заборгованості роботодавця щодо виплати працівнику при звільненні всіх належних сум, передбачених на день звільнення трудовим законодавством, колективним договором, угодою чи трудовим договором.
-період затримки (прострочення) виплати такої заборгованості, а також те, з чим була пов`язана тривалість такого періоду з моменту порушення права працівника і до моменту його звернення з вимогою про стягнення відповідних сум.
-ймовірний розмір пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника.
-інші обставини справи, встановлені судом, зокрема, дії працівника та роботодавця у спірних правовідносинах, співмірність можливого розміру пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника та заявлених позивачем до стягнення сум середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільненні.

На момент звільнення ОСОБА_1  з роботи, їй було не виплачено заробітну плату в розмірі 24350,47 грн., а сума компенсаційних виплат, тобто середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, на яку вона претендує, значно перевищує суму основного боргу, який існував на момент звільнення позивача та порушує принцип співмірності, в зв`язку з чим колегія суддів вважає за необхідне зменшити розмір середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні до суми заборгованості по заробітній платі на момент звільнення – 24350,47 грн.
Щодо витрат понесених позивачем за надання йому правової допомоги в розмірі 6000 грн., суд за результатами дослідження та оцінки долучених до матеріалів справи доказів у їх сукупності, беручи до уваги, що вимоги з приводу стягнення витрат на професійну правничу допомогу, надано докази, які підтверджують понесення позивачкою витрат на правничу допомогу у зазначеному розмірі, дії адвоката відповідають умовам такого договору, понесені витрати є співмірними складності справи та відповідають реальному об`єму наданих послух, в той же час, колегія суддів вважає, що відповідача в користь позивача підлягають стягненню понесені витрати на професійну правничу допомогу з врахуванням п.3, ч.2 ст. 141 ЦПК України у розмірі 1944 грн. 26 коп.
При зверненні до суду з даним позовом ОСОБА_1 звільнена від сплати судового збору у справі даної категорії, в зв`язку з чим остання не сплачувала такий за звернення до суду з даним позовом.
Щодо клопотання позивачки в відзиві на апеляційну скаргу про стягнення з відповідача в її користь витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 10000 грн., суд в задоволенні такого відмовляє, оскільки апеляційна скарга задоволена частково, а останньою не доведено факту надання їй адвокатських послуг в суді апеляційної інстанції 

Керуючись ст.ст. 367, 368, п.2 ч.1 ст. 374, ст.ст. 375, 381, 382, 384 ЦПК України, суд, 
       
П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Енергія-Новий Розділ»– задовольнити частково.
Рішення Миколаївського районного суду Львівської області від 23 серпня 2022 рокузмінити в частині стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю «Енергія-Новий Розділ» на користь ОСОБА_1 середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, зменшивши його розмір до 24350,47 грн.
Викласти абзац другий, резолютивної частини рішення Миколаївського районного суду Львівської області від 23 серпня 2022 рокув наступній редакції:
Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Енергія-Новий Розділ» на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні у розмірі 24350 (двадцять чотири тисячі триста п`ятдесят) гривень 47 копійок.
Змінити рішення Миколаївського районного суду Львівської області від 23 серпня 2022 року в частині розподілу судових витрат.
Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Енергія-Новий Розділ» на користь ОСОБА_1 понесені витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 1944 (одна тисяча дев`ятсот сорок чотири) гривні 26 копійки.

В решті рішення Миколаївського районного суду Львівської області від 23 серпня 2022 рокузалишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, встановлених п.2 ч.3 ст. 389 ЦПК України.
Повний текст постанови складено 07 лютого 2023 року.

Головуючий:                                                        О.Я.Мельничук

       Судді:                                                                        О.М. Ванівський

                                                                               Р.П. Цяцяк