ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/2570/23 Справа № 199/5048/22 	  	Суддя у 1-й інстанції - Спаї В.В. Суддя у 2-й інстанції - Гапонов А. В.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

       28 лютого 2023 року                                                                м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд у складі:

головуючого-судді Гапонова А.В.
суддів Новікової Г.В., Никифоряка Л.П.

розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи у м. Дніпро цивільну справу позовом Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитом,
-за апеляційною скаргою Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» 
на рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 30 листопада 2022 року, -

В С Т А Н О В И В:
ІСТОРІЯ СПРАВИ 
28.07.2021 року до Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська звернувся позивач з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитом.
В обґрунтування позовних вимог зазначив, що відповідач 04.10.2006 року підписав Заяву № б/н на отримання банківських послуг.
При користуванні банківськими послугами, станом на 26.06.2022 року відповідач має заборгованість за кредитним договором у розмірі 59 259, 49 грн., з яких: 50 919, 17 грн. – заборгованість за тілом кредиту, 8 340, 32 грн. – заборгованість за простроченими відсотками. Просив стягнути наявну заборгованість та судовий збір.

       КОРОТКИЙ ЗМІСТ СУДОВОГО РІШЕННЯ 
       Рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 30 листопада 2022 року у задоволенні позовних вимог відмовлено. 
               
       КОРОТКИЙ ЗМІСТ ВИМОГ АПЕЛЯЦІЙНОЇ СКАРГИ
       30.12.2022 року від Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» надійшла апеляційна скарга, в якій ставиться питання про скасування рішення й винесення нового рішення про задоволення позовних вимог. 
       В обґрунтуванні доводів апеляційної скарги зазначено, що судом першої інстанції не враховані умови кредитного договору, відповідно до яких, Банк не несе відповідальності у випадках, якщо інформація про рахунки Клієнта, Карту, контрольну інформацію Клієнта, відправленому в СМС-повідомленні, ПІН-коді та інше, стане відоме іншим особам внаслідок несумлінного виконання Клієнтом умов їхнього збереження.

АРГУМЕНТИ ІНШИХ УЧАСНИКІВ СПРАВИ
В порядку ст.360 ЦПК України від відповідача ОСОБА_1 надійшов відзив на апеляційну скаргу. У відзиві, с посилання на норми законодавства та судову практику відповідач просить прийняти рішення про відмову у задоволенні апеляційної скарги, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

       ПОЗИЦІЯ АПЕЛЯЦІЙНОГО СУДУ
Відповідно до ч.13 ст.7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Частиною 4 статті 19 ЦПК України передбачено, що спрощене провадження призначене для розгляду малозначних справ, справ, що виникають з трудових відносин, справ незначної складності та інших справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи.
Відповідно до ч.1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи у порядку спрощеного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.
Відповідно до ч. 3 цієї статті розгляд справ у суді апеляційної інстанції здійснюється в судовому засіданні з повідомленням учасників справи, крім випадків, передбачених статтею 369 цього Кодексу.
Відповідно до ч.1 ст. 369 ЦПК України  апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Зважаючи на те, що дана справа є малозначною,  ціна позову  складає 59 259, 49 гривень, що менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, розгляд апеляційної скарги здійснюється без повідомлення сторін.
Відповідно до ч. 1, 2 статті 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

       Заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги в межах апеляційного оскарження, апеляційний суд вважає, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції залишити без змін з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлені наступні обставини справи:

04.10.2006 р. у ОСОБА_1 звернувся до ПАТ КБ «Приват Банк» із заявою про відкриття рахунку та надання банківських послуг, на підставі якої він отримав кредитну картку «Універсальна» з встановленням кредитного ліміту у сумі 1500,00 грн., базова процентна ставка по кредитному ліміту на момент підписання договору 3% в місяць із розрахунку 360 днів в році. Строк дії ліміту співпадає зі строком дії кредитної карти. Також заяви містить положення, що відповідач ознайомлений та згодний з Умовами надання банківських послуг; Правилами користування платіжною карткою і Тарифами банку. Відповідач виражає свою згоду, що ця заява разом з Умовами надання банківських послуг, Правилами користування платіжною карткою і Тарифами складає між ним та банком договір про надання банківських послуг. Відповідач отримав картку № НОМЕР_1 (а.с.68). 
Отже, 04.10.2006 р. між банком  та відповідачем  укладено кредитний договір (без номеру), відповідно до якого відповідач отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку у сумі 1 500,00 грн., що підтверджується заявою позичальника від 04.10.2006 р. 
В період з 04.10.2006 р. по 06.01.2022 р. банк неодноразово змінював ліміт, зокрема з 20.07.2020 р. встановлений ліміт в сумі 50 000,00 грн. , а з 06.01.2022р. -0,00 грн., що підтверджується довідкою банка (а.с. 66).
В підтвердженні інших умов договору, позивачем до позову додані Умови та правила надання банківських послуг (а.с. 74-83), але, але назва його документу не співпадає з назвою, зазначеною в заяві відповідача від 04.10.2006 р., Умови та Правила не містять підпису відповідача, а також позивачем не доведено, що відповідачеві були надані для ознайомлення Умови та Правила саме у тій редакції, на яку посилається позивач. 
В період дії Договору, відповідачеві були видані кредитні картки, у тому числі 28.08.2021 р. кредитна картка № НОМЕР_2 , а 06.10.2021 р. НОМЕР_3 (а.с. 67).
За повідомленням банку 06.10.2021р. було проведено перевипуск картки № НОМЕР_2 на картку № НОМЕР_3 . Картка № НОМЕР_2 закрита (а.с. 115).
Між сторонами виник спір щодо заборгованості, яка виникла внаслідок використання кредитних карток № НОМЕР_2 (закрита 06.10.2021 р.) та № НОМЕР_3 (випущена 06.10.2021 р.).
Із змісту виписки за договором №б/н, укладеним міжбанком та відповідачем, за період з 24.10.2005-27.06.2022р., станом на 05.10.2021р. заборгованість за кредитною карткою НОМЕР_2 складала 484,18 грн.; 06.10.2021 р. з використанням картки НОМЕР_3 здійснені транзакції на суми: 5257,20 грн., 15236,00 грн., 15236,00 грн., 9458,80 грн., 4199,80 грн. та загальна заборгованість станом на 06.10.2021 р. (після транзакцій) складає 49871,98 грн. (а.с. 38-65).
Сторони не заперечують, що відповідач отримав та користувався кредитною карткою № НОМЕР_2 та заборгованість за цією карткою, станом на 05.10.2021р. складала 484,18 грн., та на рахунок відповідача 05.11.2021р. зараховані кошти у сумі 510 гр., що підтверджується Випискою за договором №б/н. (а.с. 38).
06.10.2021 р. банк закрив кредитну картку відповідача № НОМЕР_2 та відкрив на його ім`я нову кредитну картку НОМЕР_3 , при цьому, відповідач не звертався до банку з проханням закрити діючу картку та відкрити нову. Також за час розгляду справи банком не надано доказів в обґрунтуванні необхідності закриття одної картки (строк дії якої не сплив) та випуску нової картки. 
Того самого дня (06.10.2021 р.) відповідачем було виявлено блокування входу в Приват24, та після звернення у відділення банку того самого дня він дізнався про оформлення нової кредитної картки та здійснення списання з його рахунку (без його розпорядження та згоди) кредитних коштів на суми: 5257,20 грн., 15236,00грн., 15236,00грн., 9458,80 грн., 4199,80 грн., а всього 49871,98грн. з використанням нової картки НОМЕР_3 .
З приводу вказаних шахрайських дій відповідач 21.10.2021 р. звернувся до підрозділу дізнання відділення поліції №1 Дніпровського районного управління поліції ГУ Національної поліції в Дніпропетровській області із заявою про відкриття кримінального провадження, яке було внесено до ЄРДР за № 12021046630000509 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 190 КК України (а.с.110).
В межах кримінального провадження №12021046630000509, ТОВ «Комфі Трейд» (торговельна сіть магазинів COMFY) надало інформацію, що 06.10.2021 р. за кредитні кошти були придбані два смартфона та два стартових пакета у магазині COMFY, який розташований у м. Херсоні. За відомостями ТОВ «Комфи Трейд», замовлення було сформовано через інтернет-замовлення з номеру телефону, який ніколи не належав відповідачеві, спосіб оплаті – оплата частинами від Приватбанку. В той же день – 06.10.2021 р., замовлення було повністю сплачено та отримано у торговельній точці - магазині COMFY у м. Херсоні. Сплата проводилася через платіжний сервіс LiqPay. 
Крім того, 08.10.2021 р. та 08.11.2021 р. року на адресу Голови правління ПАТ КБ «Приват Банк» відповідачем направлено листи в яких він повідомляв про шахрайські дії щодо його кредитного рахунку внаслідок чого були списані грошові кошти. Також у Листі 08.11.2021 р. відповідач просив зупинити нарахування відсотків, посилаючись на те, що він не користувався кредитними коштами (а.с.111-112).
Листом від 09.11.2021 р. на звернення відповідача АТ КБ «Приватбанк» повідомив, що відповідно до положень Умов і правил надання банківських послуг (п. 2.1.4.5.1, п. 2.1.4.12.9, 2.1.4.12.5), до обов`язків клієнта належить не передавати картки, ПІНи, постійний пароль, одноразові паролі і контрольну інформацію третім особам, не використовувати Картки або нанесені на них дані у цілях, не передбачених цим договором, або що суперечать чинному законодавству. Також клієнт несе відповідальність за усі операції, що супроводжуються авторизацією, включаючи операції, що супроводжуються правильним введенням нанесених на Картці даних, до моменту звернення Клієнта в Банк та блокування Картки і за всі операції, які не супроводжуються авторизацією, до моменту постановки Картки в Стоп лист Платіжною системою. Клієнт несе повну відповідальність за несанкціоноване отримання грошових коштів з рахунку третіми особами, в разі, якщо його дії або бездіяльність призвели до втрати Картки, розголошенню ПІНа, або іншої інформації, яка дає можливість ініціювати платіжну операцію (а.с. 113).
Листом від 17.11.2021 р. №20.1.0.0.0/7-211110/13581 на звернення відповідача АТ КБ «Приватбанк» відмовило у зупиненні нарахування процентів за користування кредитними коштами, посилаючись на умови договору (а.с. 114).
Правовідносини між учасниками справи виникли із захисту прав кредитора у зобов`язанні, яке виникло на підставі заяви позичальника (відповідача) про відкриття рахунку та надання банківських послуг від 04.10.2006 р.  

Встановивши вказані обставини, судом першої інстанції прийняте рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.
З таким рішенням погоджується й колегія суддів апеляційного суду з приводу на таке.

Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).
Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.
Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).
Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.
За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.
У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку ПАТ КБ «ПриватБанк»).
Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.
За змістом статті 1056-1 ЦК України процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором. Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору.
Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
Згідно зі статтею 1049 указаного Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
За змістом статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.
Частинами першою, другою статті 551 ЦК України визначено, що предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.
Згідно із частиною першою статті 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.
Отже, в разі укладення  кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі). 
Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції із доданих позивачем до суду першої інстанції документів ОСОБА_2 підписана тільки Анкета-заява, яка містить загальні дані про відповідача та не відображає жодної інформації щодо умов на яких їй надіються кретині кошти, їх суми та строків повернення. 
Суд апеляційної інстанції погоджується із висновком суду першої інстанції про те, що АТ КБ «ПриватБанк» не надано суду належних і допустимих доказів, які б підтверджували, що саме подані до позовної заяви Умови та Правила надання банківських послуг в ПриватБанку є складовою частиною укладеного між сторонами кредитного договору і що саме ці Умови мав на увазі відповідач, підписуючи анкету-заяву позичальника. 
А отже позивачем не доведено, що ОСОБА_1 брав на себе зобов`язання зі сплати саме тих відсотків, комісії, пені, штрафів у разі порушення зобов`язання з повернення кредиту, які зазначені в Умовах. І тому, відповідно, вказані Умови не можна вважати складовою частиною укладеного між сторонами договору без номеру від 04.10.2006 року.
Зазначене твердження узгоджується з постановою Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17 (провадження № 14-131цс19).
Оскільки судом першої інстанції встановлено, що відповідач не підписував Умови та Правила надання банківських послуг, то посилання позивача на порушення відповідачем певних пунктів Умов та Правил є безпідставним, а саме зазначення, що Банк не несе відповідальності у випадках, якщо інформація про рахунки Клієнта, Карту, контрольну інформацію Клієнта, відправленому в СМС-повідомленні, ПІН-коді та інше, стане відоме іншим особам внаслідок несумлінного виконання Клієнтом умов їхнього збереження, не має значення з наведених причин. 

Відповідно до положень ч.4 ст. 263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладених в постановах Верховного, аналогічне твердження закріплене і в ч. 6 ст. 13 Закону України «Про судоустрій та статус суддів».
Згідно ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до вимог ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи.
Сторони в цивільному процесі мають протилежні матеріально-правові та процесуальні інтереси. Незважаючи на зацікавленість сторін у справі, законом зазначається, що вони зобов`язані добросовісно здійснювати свої права і виконувати процесуальні обов`язки. Принцип змагальності, в свою чергу, надає особам, які беруть участь у справі, рівних можливостей в процесі доказування, а особливо сторонам в позовному провадженні. Цей основоположний принцип закріплений і у Конституції України.
Стосовно доказової діяльності (подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості) сторони, треті особи та їх представники наділені рівними правами, чого не можна сказати про сукупність наданих їм обов`язків. Брати участь у доказовій діяльності можуть всі особи, які беруть участь у справі, однак доказування кожної обставини, що має значення для ухвалення рішення у справі, в силу закону стає обов`язком певного суб`єкта.
В цьому випадку доказування наявності між сторонами у справі кредитних правовідносин, умови таких правовідносин, факт їх порушення позичальником, а також розмір, складові заборгованості, період їх існування і нарахування, тощо (підстави і предмет позову), є обов`язком саме позивача у справі.

З урахуванням наведеного, апеляційний суд відхиляє доводи апеляційної скарги, які фактично зводяться до посилань про доведеність пред`явлених позовних вимог та незаконність відмови у позові з підстав його недоведеності, оскільки суд першої інстанції розглянув дану справу дотримавшись принципу диспозитивності цивільного судочинства, який передбачено ст. 13 ЦПК України, та вирішив спір в межах заявлених позовних вимог і на підставі наявних доказів.

       Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний із належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

       ВИСНОВКИ ЗА РЕЗУЛЬТАТАМИ РОЗГЛЯДУ АПЕЛЯЦІЙНОЇ СКАРГИ
Оскільки апеляційним судом не встановлено порушення або неправильне застосування судом першої інстанції при розгляді цієї справи норм матеріального чи процесуального права та невідповідності висновків суду обставинами справи, то підстав для задоволення скарги і скасування судового рішення з ухваленням нового рішення немає.
Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
З огляду на висновок   про залишення апеляційної скарги без задоволення судові витрати, понесені у зв`язку з переглядом справи в суді апеляційної інстанції, покладаються на відповідача.
Відповідно до частини 3 статі 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах, ціна позову у яких не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Так як ціна позову складає 59 259, 49 гривень, що менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, то судове рішення не підлягає касаційному оскарженню.

Керуючись ст. ст.368, 369, 375, 382 ЦПК України, апеляційний суд, - 

П О С Т А Н О В И В:

       Апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» залишити без задоволення. 
       Рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 30 листопада 2022 року залишити без змін.
       Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 3 ст. 389 ЦПК України.

       Судді: