УХВАЛА
02 лютого 2023 року
м. Київ
справа № 155/799/21
провадження № 51-599 ск 23
Верховний Суд колегією суддів Третьої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого           ОСОБА_1 ,
суддів                       ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
 
розглянувши касаційну скаргу прокурора ОСОБА_4 на ухвалу Волинського апеляційного суду від 01 листопада 2022 року в кримінальному провадженні внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 12021030600000090 по обвинуваченню
ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Смиків Червоноградського району Львівської області, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,
у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 185, ч. 2 ст. 289 Кримінального кодексу України (далі - КК України),
встановив:  
За вироком Горохівського районного суду Волинської області від 23 серпня 2022 року ОСОБА_5 визнано винуватим у скоєні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 185, ч. 2 ст. 289 КК України, та призначено покарання: за ч. 3 ст. 185 КК України у виді позбавлення волі строком на 3 роки; за ч. 2 ст. 289 КК України у виді позбавлення волі строком на 5 років без конфіскації майна. На підставі ч. 1 ст. 70 КК України, за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, призначено ОСОБА_5 остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років без конфіскації майна. На підставі статей 75, 76 КК України звільнено ОСОБА_5 від відбування покарання у виді позбавлення волі з іспитовим строком на 2 роки з покладенням на нього обов`язків, передбачених пунктами 1, 2 ч. 1, ст. 76 КК України. Вирішено питання щодо процесуальних витрат та речових доказів.
Відповідно до вироку суду ОСОБА_5 08 травня 2021 року приблизно о 14:00 год. в АДРЕСА_2 зайшов на неогороджену територію домоволодіння НОМЕР_2 , належну ОСОБА_6 , де користуючись відсутністю останнього, шляхом відкривання вхідних дверей, проник в підсобне та гаражне приміщення, звідки таємно викрав сільськогосподарський інвентар та побутові прилади, а саме: кутову шліфувальну машинку марки «Pro Craft» моделі «PW 1200», вартістю 494,35 грн.; електродриль марки «Pro Craft» моделі «PS950», вартістю 422,40 грн.; електродриль марки «Pegasus» моделі «53G501», вартістю 333 грн.; металеву тачку, вартістю 326,67 грн.; електричний лобзик марки «Энергомаш» моделі «ПБ40610М», вартістю 314,67 грн.; електричний рубанок марки «POWERTEC» моделі «PT1051», вартістю 278,67 грн.; електрозварювальний апарат марки «Einhell ewromaster», вартістю 933,33 грн.; велосипед марки «Україна», вартістю 616,67 гривень; металеву ванну, вартістю 396,67 грн.; маркер садовий, вартістю 165 грн. належні ОСОБА_6 , які в подальшому завантажив на власний причіп марки «Автодор» моделі «ПА-006» державний номерний знак НОМЕР_1 , яким транспортував дані речі до власного складського приміщення з метою подальшого використання у власних цілях. Ти самим спричинив потерпілому ОСОБА_6 матеріальну шкоду на загальну суму 4281,43 грн.
Крім того, ОСОБА_5 08 травня 2021 року приблизно о 14:10 год., перебуваючи за тією ж адресою, користуючись відсутністю власника ОСОБА_6 , шляхом відкривання вхідних дверей, проник в гаражне приміщення, де незаконно заволодів мотоциклом марки «ALPHA» моделі «ZS50F», 2008 року випуску, який в подальшому завантажив на власний причіп марки «Автодор» моделі «ПА-006», державний номерний знак НОМЕР_1 , яким транспортував даний транспортний засіб до власного складського приміщення з метою подальшого використання у власних цілях. Тим самим спричинив потерпілому ОСОБА_6 матеріальну шкоду на загальну суму 7780 гривень.
Ухвалою Волинського апеляційного суду від 01 листопада 2022 року апеляційні скарги прокурора та захисника ОСОБА_7 залишено без задоволення, а вирок Горохівського районного суду Волинської області від 23 серпня 2022 року - без змін.
У касаційній скарзі прокурор, посилаючись на істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність та невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення і особі засудженого, просить скасувати ухвалу Волинського апеляційного суду від 01 листопада 2022 року та призначити новий розгляд кримінального провадження у суді апеляційної інстанції. Вказує, що, залишаючи без змін вирок місцевого суду про звільнення засудженого від відбування покарання з випробуванням, апеляційний суд не врахував ступінь тяжкості вчинених правопорушень, які, відповідно до ст. 12 КК України, є тяжкими, їх суспільну небезпеку. Зазначає, що апеляційний суд не врахував також дані про особу обвинуваченого, який вини не визнав, у вчиненому не розкаявся. Вважає, що ухвала апеляційного суду не вмотивована та не відповідає вимогам статей 370, 419 Кримінального процесуального кодексу України (далі - КПК України).
Згідно з п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження, якщо з касаційної скарги, наданих до неї судових рішень та інших документів вбачається, що підстав для задоволення скарги немає.
Перевіривши доводи касаційної скарги та долучені до неї копії судових рішень, колегія суддів не вбачає підстав для відкриття касаційного провадження з мотивів, наведених у скарзі.
Згідно зі ст. 433 КПК України суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги. Суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.
Відповідно до приписів ст. 438 КПК України підставами для скасування або зміни судового рішення судом касаційної інстанції є істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність і невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого.
Висновки суду першої інстанції щодо визнання винуватості ОСОБА_5 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 185, ч. 2 ст. 289 КК України та правильності кваліфікації його дій в касаційному порядку не оспорюються.
Оцінюючи обґрунтованість доводів касаційної скарги прокурора, Суд враховує наступне. 
Положеннями ч. 2 ст. 50 КК України визначено, що покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.
Відповідно до вимог ст. 65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне і достатнє для її виправлення та попередження вчинення нових злочинів. Суд, призначаючи покарання, зобов`язаний врахувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини справи, що пом`якшують і обтяжують покарання.
Статті 65-73 КК України є кримінально-правовими нормами, що визначають загальні засади та правила призначення покарання, а також звільнення від покарання та його відбування.
За змістом ст. 75 КК України рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням суд може прийняти лише у випадку, якщо призначено покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше 5 років, враховано тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, і всі ці дані в сукупності спонукають до висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання.
Питання призначення покарання та звільнення від його відбування визначають форму реалізації кримінальної відповідальності в кожному конкретному випадку з огляду на суспільну небезпечність і характер злочину, обставини справи, особу винного, а також обставини, що пом`якшують або обтяжують покарання тощо.
Вирішення цих питань належить до дискреційних повноважень суду, що розглядає кримінальне провадження по суті, який і повинен з урахуванням всіх перелічених вище обставин визначити вид і розмір покарання та ухвалити рішення.
Разом із тим, дискреційні повноваження суду щодо призначення покарання або прийняття рішення про звільнення від його відбування мають межі, визначені змістом статей 409, 414, 438 КПК України, які передбачають повноваження судів апеляційної та касаційної інстанцій скасувати або змінити судове рішення у зв`язку з невідповідністю призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого, зокрема, коли покарання за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або через суворість.
Термін «явно несправедливе покарання» означає не будь-яку можливу відмінність в оцінці виду та розміру покарання з погляду суду апеляційної чи касаційної інстанції, а відмінність у такій оцінці принципового характеру. Це положення вказує на істотну диспропорцію, неадекватність між визначеним судом, хоча й у межах відповідної санкції статті, видом та розміром покарання та тим видом і розміром покарання, яке б мало бути призначене, враховуючи обставини, які підлягають доказуванню, зокрема ті, що повинні братися до уваги при призначенні покарання.
У постановленій за наслідками апеляційного розгляду ухвалі, суд апеляційної інстанції погодився із висновками суду першої інстанції, який врахував тяжкість вчинених кримінальних правопорушень, дані про особу обвинуваченого, а саме те, що він має постійне місце проживання за яким характеризується позитивно, вчинив злочини вперше, має постійне місце роботи, одружений, має на утриманні одну недієздатну особу, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває.
Крім того, призначаючи обвинуваченому ОСОБА_5 покарання, суд врахував наявність обставин, які відповідно до ст.66 КК України пом`якшують покарання, у виді активного сприяння розкриттю злочину, а також відсутність обставин, які відповідно до ст.67 КК України обтяжують покарання.
Водночас в оскаржуваній ухвалі суд апеляційної інстанції зазначив, що місцевий суд при призначенні ОСОБА_5 покарання врахував думку потерпілого, який не наполягав на суворому покаранні обвинуваченому та зазначив про відсутність претензій майнового та морального характеру до останнього. Також суд врахував поведінку обвинуваченого в суді, яка свідчить про критичне відношення до скоєного.
Колегія суддів Верховного Суду погоджується з висновком суду апеляційної інстанції, що рішення місцевого суду про звільнення ОСОБА_5 від відбування покарання з випробуванням прийнято судом з дотриманням вимог закону України про кримінальну відповідальність, а дані про особу обвинуваченого свідчать про можливість його виправлення без реального відбування покарання.
У зв`язку з тим, що в касаційній скарзі прокурора відсутнє достатнє обґрунтування неможливості застосування ст. 75 КК України до засудженого, яке б вказувало на істотну диспропорцію між ним та вчиненими злочинними діями, Суд вважає, що призначене покарання не порушує загальних засад призначення покарання, встановлених КК України, відповідає принципам законності, індивідуалізації та справедливості, і не виходить за межі дискреційних повноважень суду щодо призначення покарання або прийняття рішення про звільнення від його відбування.
Таким чином, касаційна скарга прокурора не містить конкретного обґрунтування істотного порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність або невідповідності призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого, які перешкодили чи могли перешкодити суду апеляційної інстанції ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення при розгляді кримінального провадження з огляду на положення статей 412, 413, 414 КПК України, а відтак й необхідності скасування чи зміни ухвали Волинського апеляційного суду від 01 листопада 2022 року на підставах, передбачених ч. 1 ст. 438 КПК України.
Ухвала апеляційного суду є належно вмотивованою та обґрунтованою і за змістом відповідає вимогам статей 370, 419 КПК України. 
Таким чином, оскільки з касаційної скарги прокурора та копій судових рішень не вбачається підстав для задоволення касаційної скарги, згідно з п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України у відкритті касаційного провадження необхідно відмовити.
На підставі викладеного, керуючись п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України, Суд
постановив:
У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою прокурора ОСОБА_4 на ухвалу Волинського апеляційного суду від 01 листопада 2022 року стосовно ОСОБА_5 відмовити. 
Ухвала оскарженню не підлягає.
Судді:
ОСОБА_1                                  ОСОБА_2                               ОСОБА_3