КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

 

П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Справа № 755/15784/20	 	
№ апеляційного провадження: 22-ц/824/1710/2023	 	
Головуючий у суді першої інстанції: Марфіна Н.В.	 	
Доповідач у суді апеляційної інстанції:Семенюк Т.А.	 	
 
14 березня 2023 року Київський апеляційний суд в складі колегії суддів Судової палати з розгляду цивільних справ:
Головуючого - Семенюк Т.А
Суддів - Рейнарт І.М., Кирилюк Г.М.,
при секретарі - Максюк І.Г.,
розглянувши в судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Дніпровського районного суду міста Києва від 18 липня 2022 року за заявою про забезпечення доказів у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ спільного майна подружжя, -
 
В С ТА Н ОВ И В:
 
У жовтні 2020 року позивач звернулась до суду першої інстанції із позовом до відповідача, в якому просила поділити спільне майно подружжя, яке є об`єктом спільної сумісної власності, а саме квартиру  АДРЕСА_1  та визнати за ОСОБА_2 право власності на 1/2 частину квартири №301 .
У грудні 2021 року ОСОБА_1 подав до суду першої інстанції заяву про забезпечення доказів, у якому відповідач просить викликати в судове засідання та допитати в якості свідків агента з продажу нерухомості ОСОБА_3 ( АДРЕСА_3 ) та продавця квартири у м. Києві ОСОБА_4 ( АДРЕСА_4 ), також відповідач просив постановити ухвалу про повернення справи до стадії підготовчого засідання.
В обгрунтвання заяви відповідач посилався на те, що забезпечення доказів шляхом допиту свідків необхідне для доказу обставин придбання спірного майна виключно за особисті кошти відповідача, а саме 13.06.2017 року квартири АДРЕСА_2 за його власні кошти хоча і під час зареєстрованого шлюбу, але фактично шлюбні відносини були припинені з лютого 2006 року. Відтак відповідач вважав, що для захисту його законних прав та інтересів у справі мають бути викликані та допитані вказані свідки.
Ухвалою Дніпровського районного суду міста Києва від 18 липня 2022 року в задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення доказів та про повернення до стадії підготовчого провадження у цивільній справі №755/15784/20 - відмовлено.
Не погоджуючись з ухвалою суду, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить ухвалу в частині забезпечення доказів скасувати та постановити в цій частині нове рішення, яким задовольнити вимоги заяви про забезпечення доказів в повному обсязі, вважаючи, що при ухваленні оскаржуваного рішення судом порушено норми процесуального права та не враховано обставини, які мають суттєве значення для справи.
В обґрунтування апеляційної скарги зазначив, що суд першої інстанції не врахував, що агент з нерухомості ОСОБА_3 допомагав відповідачу продати належну йому на праві особистої приватної власності квартиру у м. Харкові та підбирав варіант купівлі квартири у м. Києві. Інші особа - ОСОБА_4 є продавцем квартири у м. Києві. Ці особи можуть підтвердити, що спірну квартиру було придбано за особисті кошти апелянта та є виключно його особистою власністю.
Відзив на апеляційну скаргу до суду апеляційної інстанції не надходив, що за положеннями ч. 3 ст. 360 ЦПК України не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції. 
Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, доводи апеляційної скарги, заперечення, перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду та матеріали справи в межах апеляційного оскарження, вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає.
Відмовляючи у задоволенні заяви про забезпечення доказів, суд першої інстанції виходив з того, що матеріали заяви не містять відомостей, які дають підстави для застосування положень ст. 116 ЦПК України.
Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції з наступних підстав.
За приписами  статей 12, 81 ЦПК України основою цивільного процесу є принцип змагальності сторін, відповідно до якого кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, установлених Цивільним процесуальним кодексом.
Оскільки отримання позитивного судового рішення залежить від обсягу наданих належних, достовірних та допустимих доказів, законодавець, з метою сприяння сторонам в поданні відповідного доказу, передбачив механізм доказування сторонами своїх вимог або заперечень за допомогою певних процесуальних дій.
Відповідно до ч.1 ст.84 ЦПК України учасник справи у разі неможливості самостійно надати докази, вправі подати клопотання про витребування доказів судом.
Згідно ст.76 ЦПК України під доказами розуміються будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.
Відповідно до ч.1 ст.116 ЦПК України суд за заявою учасника справи або особи, яка може набути статусу позивача, має забезпечити докази, якщо є підстави припускати, що засіб доказування може бути втрачений або збирання чи подання відповідних доказів стане згодом неможливим чи утрудненим.
Згідно з ч.2 ст.116 ЦПК України способами забезпечення судом доказів є допит свідків, призначення експертизи, витребування та (або) огляд доказів, у тому числі за їх місцезнаходженням, заборона вчиняти певні дії щодо доказів та зобов`язання вчинити певні дії щодо доказів. У необхідних випадках судом можуть бути застосовані інші способи забезпечення доказів, визначені судом.
Отже, забезпечення доказів - це вжиття судом заходів, направлених на закріплення і збереження доказів. Підставою забезпечення доказів є обґрунтоване припущення заявника, що невжиття заходів забезпечення доказів може утруднити чи зробити неможливим збирання чи подання доказів або засіб доказування може бути втрачений.
Заява про забезпечення доказів за формою та змістом повинна відповідати вимогам статті 117 ЦПК України. Зокрема п.4,5 ч.1 цієї статті встановлено, що у заяві про забезпечення доказів зазначається докази, забезпечення яких є необхідним, а також обставини, для доказування яких вони необхідні; обґрунтування необхідності забезпечення доказів.
Аналіз норм права, що регулюють порядок вирішення вказаного питання, дає можливість зробити висновок про те, що задовольняючи заяву про забезпечення доказів, суд має пересвідчитися в тому, що у особи, яка бере участь у справі, є складнощі в отриманні документів, тобто об`єктивної неможливості одержання та подання доказового матеріалу до суду особисто, через обставини, які перешкоджають такому поданню. Ці складнощі можуть мати юридичний та фактичний характер. Складнощі юридичного характеру полягають в тому, що на заваді одержанню та поданню доказу є норма закону забороняючого характеру, яка обмежує доступ особи до потрібної доказової інформації. Фактичні складнощі в одержанні доказів мають місце, коли, незважаючи на вжиті особою заходи, потрібний їй доказ одержати не вдалося.
Така позиція викладена Верховним Судом в Ухвалі від 02 травня 2019 року у справі №3д/9901/2/19 при вирішенні питання про забезпечення доказів.
Велика Палата Верховного Суду у справі № 9901/385/19 дійшла висновку, що процесуальний механізм забезпечення доказів, зокрема шляхом їх витребування, призначений для того, щоб отримати/зберегти ті докази, щодо яких існують достатні підстави вважати, що з часом їх може бути безповоротно втрачено. Тобто це не тільки спосіб здобути докази, які стосуються предмета доказування і мають значення/потрібні для вирішення справи, але насамперед спосіб одночасно запобігти їх ймовірній втраті у майбутньому. Щодо останнього, то ризик такої втрати повинен ґрунтуватися на об`єктивних фактах і тільки в сукупності усіх наведених умов суд може вжити заходів для забезпечення доказів.
Згідно правил статті 69 ЦПК України свідком може бути кожна особа, якій відомі будь-які обставини, що стосуються справи.
Відповід6но до статті 91 ЦПК України виклик свідка здійснюється за заявою учасника справи. У заяві про виклик свідка зазначаються його ім`я, місце проживання (перебування) або місце роботи, обставини, які він може підтвердити. В ухвалі, якою суд вирішує питання про виклик свідка, суд попереджає свідка про кримінальну відповідальність за завідомо неправдиве показання чи відмову від давання показань на вимогу суду.
Пунктом 5 частини 1 статті 117 ЦПК України передбачено, що у заяві про забезпечення доказів зазначається обґрунтування необхідності забезпечення доказів.
Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_2 звернулась до суду першої інстанції з позовом до ОСОБА_1 про поділ спільного майна подружжя.
Предметом спору у вказаній цивільній справі є квартира АДРЕСА_1 .
Заявник звернувся до суду із заявою про забезпечення доказів, в якій просив суд викликати в судове засідання та допитати в якості свідків агента з продажу нерухомості ОСОБА_3 ( АДРЕСА_3 ) та продавця квартири у м. Києві ОСОБА_4 ( АДРЕСА_4 ).
Звертаючись до суду із заявою, відповідачем не було обґрунтовано, яким чином невжиття заходів забезпечення доказів шляхом допиту свідків - агента з нерухомості та продавця спірної квартири, може призвести до втрати доказів щодо набуття спірної квартири і походження грошей за які вона була придбана.
Враховуючи предмет спору та характер спірних правовідносин, колегією суддів не було встановлено обставин, які б підтверджували, що невжиття заходів забезпечення доказів, містить ризики чи загрози того, що доказ може бути утрачений чи отримання стане згодом неможливим або утрудненим. Тобто зазначена заява про забезпечення доказів не відповідає критеріям, визначеним ст. 116 ЦПК України, що у свою чергу свідчить про її необгрунтованість та відсутність підстав для задоволення.
Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Таким чином, доводи апеляційних скарг не спростовують правильності висновків суду першої інстанції, ухвла суду постановлена з додержанням норм процесуального права, і не може бути скасована з підстав, викладених у апеляційних скаргах.
Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 381-384ЦПК України, суд, -
                                                      
П О С Т А Н О В И В:
 
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.
Ухвалу Дніпровського районного суду міста Києва від 18 липня 2022року -  залишити без змін.
Постанова набирає чинності з моменту її проголошення, оскарженню в касаційному порядку не підлягає.
 
Повний текст постанови складено 15 березня 2023 року.

Головуючий 

Судді