ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
 
09 лютого 2023 року
м. Київ
справа № 766/1458/16-к 
провадження № 51-4364 км 20
Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого                                    ОСОБА_1 ,
суддів                                               ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , 
 
за участю:
секретаря судового засідання              ОСОБА_4 ,
прокурора                                   ОСОБА_5 ,
в режимі відеоконференції 
захисника                                    ОСОБА_6 , 
 
розглянув у відкритому судовому засіданні касаційні скарги захисника ОСОБА_6 в інтересах засудженого ОСОБА_7 та прокурора, який брав участь у кримінальному провадженні в суді апеляційної інстанції, на ухвалу Херсонського апеляційного суду від 23 червня 2021 року в кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за                                № 12016230030000819,  за обвинуваченням 
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця                          м. Дніпропетровська, жителя АДРЕСА_1 , раніше неодноразово судимого, 
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого п. 13 ч. 2 ст. 115 КК України. 
Зміст оскаржених судових рішень і встановлені судами 
першої та апеляційної інстанцій обставини
 
Вироком Херсонського міського суду Херсонської області від 22 листопада                    2019 року ОСОБА_7 засуджено за п. 13 ч. 2 ст. 115 КК України на 15 років позбавлення волі.
Вирішено питання процесуальних витрат та речових доказів у провадженні.
Ухвалою Херсонського апеляційного суду від 23 червня 2021 року вирок суду першої інстанції залишено без зміни. 
За обставин, встановлених судом та детально викладених у вироку,                         ОСОБА_7 визнано винуватим та засуджено за те, що він, 24 лютого                      2016 року, в період часу з 23:00 до 24:00 год, перебуваючи за адресою:                           АДРЕСА_2 , в ході раптово виниклого побутового конфлікту, пов`язаного з особистими неприязними стосунками на ґрунті спільного вживання спиртних напоїв з власницею квартири ОСОБА_8 , переслідуючи прямий умисел, спрямований на умисне протиправне заподіяння смерті іншій людині, наніс хаотичні удари ножем в область грудної клітки та верхніх кінцівок ОСОБА_8 , від яких наступила смерть потерпілої.
Вимоги касаційної скарги і доводи особи, яка її подала
У касаційній скарзі захисник ОСОБА_6 просить скасувати ухвалу суду апеляційної інстанції і призначити новий розгляд у вказаному суді. Стверджує, що ОСОБА_7 не мав умислу на заподіяння вбивства потерпілої, в зв`язку з чим його дії слід кваліфікувати за ч. 2 ст. 121 КК України. Наводить доводи щодо неповноти судового розгляду, оскільки не було допитано свідка ОСОБА_9 та вважає, що апеляційний суд, всупереч вимогам ст. 419 КПК України не перевірив належним чином всі доводів апеляційної скарги сторони захисту про це. 
У касаційній скарзі прокурор, який брав участь у кримінальному провадженні в суді апеляційної інстанції, також просить скасувати ухвалу апеляційного суду і призначити новий розгляд у вказаному суді в зв`язку з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону і невідповідністю призначеного покарання тяжкості вчиненого злочину та особі засудженого. Вказує, що апеляційний суд, перевіряючи доводи апеляційної скарги сторони обвинувачення про м`якість призначеного ОСОБА_7 покарання, всупереч вимогам                                ст. 419 КПК України, належним чином не перевірив їх та обґрунтованих відповідей не дав.  
Під час касаційного розгляду захисник ОСОБА_6 підтримав свою касаційну скаргу та просив її задовольнити, а касаційну скаргу прокурора просив залишити без задоволення.  
Прокурор, який брав участь у касаційному розгляді підтримав касаційну скаргу сторони обвинувачення, просив її задовольнити, а касаційну скаргу захисника просив залишити без задоволення.
Мотиви Суду
Відповідно до ч. 2 ст. 433 КПК України суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги.
Згідно з ч. 1 ст. 433 КПК України, суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.
Положеннями ст. 438 КПК України визначено, що підставами для скасування або зміни судових рішень при розгляді справи в суді касаційної інстанції є: істотне порушення вимог кримінального процесуального закону; неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність; невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого. При вирішенні питання про наявність зазначених підстав суд касаційної інстанції керується статтями 412-414 КПК України.
Розглядаючи касаційну скаргу захисника у цій справі, суд касаційної інстанції виходить із фактичних обставин, установлених судами першої та апеляційної інстанцій, а доводи щодо неповноти судового розгляду та невідповідності висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження, на що, крім іншого, посилається захисник, не можуть бути предметом перегляду в касаційному суді.
Натомість, зазначене є предметом перевірки суду апеляційної інстанції. 
Як убачається зі справи, перевіряючи кримінальне провадження в порядку апеляційної процедури, апеляційний суд встановив, що висновки суду першої інстанції щодо доведеності винуватості засудженого ОСОБА_7 у вчиненні злочину, передбаченого п. 13 ч. 2 ст. 115 КК України, належним чином умотивовані дослідженими під час судового розгляду доказами, які були оцінені судом відповідно до закону та в їх сукупності і правильно визнані достатніми та взаємозв`язаними для ухвалення обвинувального вироку щодо останнього.  
Дослідивши усі надані стороною обвинувачення докази, надавши кожному з них належну оцінку в аспекті ст. 94 КПК України на предмет належності, допустимості, достовірності та їх сукупності - з точки зору достатності та взаємозв`язку, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про доведеність винуватості ОСОБА_7 поза розумним сумнівом у вчиненні злочину, передбаченого п. 13 ч. 2 ст. 115 КК України.  
При цьому, ретельно перевіривши посилання сторони захисту про відсутність у ОСОБА_7 прямого умислу на позбавлення життя потерпілої, суд першої інстанції обґрунтовано мотивував свій висновок про безпідставність таких посилань та, враховуючи викладені у судово-медичних, судово-токсикологічній, судово-імунологічній, судово-цитологічній та судово-психіатричній експертизах висновки щодо виявлених слідів крові на місці події, причин смерті потерпілої та характерологічних особливостей поведінки ОСОБА_7 , обґрунтовано  визнав їх безпідставними. 
Вирок відповідає вимогам статей 370, 373-374 КПК України, є законним, обґрунтованим і вмотивованим, а висновок суду першої інстанції про доведеність винуватості ОСОБА_7 та правильність юридичної оцінки його дій саме за п. 13 ч. 2 ст. 115 КК України, який був предметом перевірки апеляційного суду, мотивовано визнаний таким, що відповідає доказам, зібраним у встановленому законом порядку, дослідженим у судовому засіданні, належно оціненим судом, і є обґрунтованим.
Апеляційний суд, перевіривши апеляційну скаргу сторони захисту, доводи якої, за своїм змістом та вимогами, аналогічні тим, що наведені у касаційній скарзі захисника, свій висновок про законність вироку суду першої інстанції переконливо мотивував в ухвалі і вважати його необґрунтованим чи сумнівним підстав немає. При цьому, вказаний суд ретельно перевірив посилання захисника на неповноту судового розгляду через те, що не було допитано свідка ОСОБА_9 та, з наведенням належного обґрунтування, правильно визнав їх безпідставними. 
Колегія суддів вважає, що постановлена за результатами апеляційного розгляду ухвала апеляційного суду відповідає вимогам ст. 419 КПК України і погоджується з наведеними у ній висновками про законність та обґрунтованість вироку суду першої інстанції.
Що стосується доводів касаційної скарги прокурора про невідповідність призначеного покарання тяжкості вчиненого кримінального правопорушення і особі засудженого внаслідок м`якості, то вони також є безпідставними виходячи з наступного. 
Відповідно до загальних засад призначення покарання, визначених у ст. 65 КК України, суд при виборі покарання зобов`язаний враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного, обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.
Згідно зі ст. 414 КПК України невідповідним ступеню тяжкості  кримінального правопорушення та особі обвинуваченого визнається таке покарання, яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею (частиною статті) закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість  або через суворість. 
Термін «явно несправедливе покарання» означає не будь-яку можливу відмінність в оцінці виду та розміру покарання з погляду суду апеляційної чи касаційної інстанції, а відмінність у такій оцінці принципового характеру. Це положення вказує на істотну диспропорцію, неадекватність між визначеним судом, хоча й у межах відповідної санкції статті, видом та розміром покарання та тим видом і розміром покарання, яке б мало бути призначене, враховуючи обставини, які підлягають доказуванню, зокрема ті, що повинні братися до уваги при призначенні покарання.
У цій справі, як видно з її матеріалів, суд при призначенні ОСОБА_7 покарання, керуючись вимогами ст. 65 КК України, врахував ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке, відповідно до ст. 12 КК України,  класифікується як особливо тяжке, дані про особу засудженого, який за місцем проживання характеризувався негативно, в минулому вже був неодноразово судимим, в тому числі за вчинення аналогічного злочину. Визнавши обставиною, яка пом`якшує покарання - часткове визнання вини, врахувавши особливості й обставини вчинення злочину, характер і ступінь тяжкості наслідків, що настали, суд прийняв рішення про необхідність призначення покарання у межах санкції частини 2 статті 115 КК України у виді позбавлення волі на строк 15 років.
Апеляційний суд, переглядаючи доводи апеляційної скарги сторони обвинувачення про м`якість призначеного ОСОБА_7 покарання, відповідно до вимог ст. 419 КПК України, також ретельно перевірив наведені прокурором посилання та обґрунтовано залишив їх без задоволення. 
Колегія суддів вважає призначене ОСОБА_7 покарання справедливим, необхідним й достатнім для його виправлення і попередження вчинення нових злочинів, таким, що відповідає вимогам ст. 65 КК України та підстав для необхідності призначення останньому більш суворого покарання, як про це ставить питання прокурор, не вбачає. 
Неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність, таких порушень вимог кримінального процесуального закону, які були б істотними та підставами, передбаченими ст. 438 КПК України, для зміни чи скасування оскаржуваного судового рішення у цій справі не встановлено, а тому в задоволенні касаційних вимог захисника та прокурора слід відмовити.
Керуючись статтями 433, 434, 436, 441, 442 КПК України, Суд
ухвалив:
Ухвалу Херсонського апеляційного суду від 23 червня 2021 року щодо ОСОБА_7 залишити без зміни, а касаційні скарги захисника ОСОБА_6 в інтересах засудженого ОСОБА_7 та прокурора, який брав участь у кримінальному провадженні в суді апеляційної інстанції - без задоволення. 
Постанова набирає законної сили з моменту її проголошення, є остаточною і оскарженню не підлягає.      
Судді:

 
ОСОБА_1                                    ОСОБА_2                               ОСОБА_3