Номер провадження: 22-ц/813/168/23 
Справа № 520/11079/16-ц
Головуючий у першій інстанції Калашнікова О.І.
Доповідач Драгомерецький М. М.

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21.02.2023 року                                                                 м. Одеса

            Одеський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
             головуючого судді: Драгомерецького М.М.,
                                  суддів: Дришлюка А.І., Громіка Р.Д.,
                     при секретарі:  Нечитайло А.Ю., 
 
             переглянув у судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Київського районного суду м. Одеси від 10 травня 2019 року по справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження майном, -
 
В С Т А Н О В И В:
 
09 вересня 2016 року ОСОБА_1 звернулась до суду із позовом до ОСОБА_2 та просила суд усунути їй перешкоди у здійсненні права користування та розпорядження майном шляхом зобов`язання ОСОБА_2 демонтувати незаконну будівлю другого поверху квартири АДРЕСА_1 за власний рахунок та привести квартиру в первинний стан.
Мотивуючи свої позовні вимоги тим, що їй на праві власності належить квартира АДРЕСА_1 на підставі свідоцтва про право власності на житло, виданого 22.01.2014 Департаментом міського господарства Одеської міської ради. 
Квартира розташована на першому поверсі багатоквартирного одноповерхового житлового будинку. Восени 2016 року власник квартири АДРЕСА_2 цього ж будинку - ОСОБА_2 - побудувала другий поверх над своєю квартирою без проектної і дозвільної документації. Позивач доводить, що будівля другого поверху квартири АДРЕСА_1 «знаходиться навпроти вікна спальні квартири, що належить ОСОБА_3 та повністю її затинає, що перешкоджає інсоляції цього приміщення». В обґрунтування своїх вимог позивач посилається на свідоцтво про право власності на житло від 22.01.2014 (квартиру АДРЕСА_1 ), технічний паспорт на квартиру з фото таблицями, постанову Одеського окружного адміністративного суду від 28 квітня 2017 року, яким зобов`язано Департамент ДАБІ в Одеській області скасувати реєстрацію декларації про початок будівельних робіт і реєстрацію декларації про готовність до експлуатації об`єкта, висновок експертного дослідження №792/2016 від 22.12.206, виготовлений фахівцями ТОВ «Будексперт-Т».
Представник відповідача позов не визнав і стверджував, що реконструкція квартири АДРЕСА_1 не має негативного впливу на приміщення в квартирі АДРЕСА_2 цього ж будинку, тому як умови інсоляції приміщення НОМЕР_1 в квартирі АДРЕСА_2 після реконструкції квартири АДРЕСА_2 не змінились. На обґрунтування своїх доводів сторона відповідача посилалась на Висновок про вплив реконструкції квартири АДРЕСА_2 на умови інсоляції житлової кімнати НОМЕР_1 в квартирі АДРЕСА_1 , виготовлений експертом і архітектором ТОВ «Центр судових інженерно-технічних експертиз та архітектури».
Рішенням Київського районного суду м. Одеси від 10 травня 2019 року позов залишено без задоволення.
В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права. 
Справи розглядаються без участі учасників провадження за наявності повідомлення про дату, час та місце розгляду справи та за відсутності заяви (заяв) про відкладення розгляду справи.
Згідно із ч. 2 ст. 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.
Сторони про розгляд справи сповіщались неодноразово належним чином та завчасно. Судова кореспонденція надсилалась на усі наявні у матеріалах справи, однак поштова кореспонденція поверталась із відміткою «адресат відсутній».
Відповідно до ст. 131 ЦПК України учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про зміну свого місця проживання (перебування, знаходження) або місцезнаходження під час провадження справи. У разі відсутності заяви про зміну місця проживання або місцезнаходження судова повістка надсилається учасникам справи, які не мають офіційної електронної адреси та за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів зв`язку, що забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, на останню відому судові адресу і вважається доставленою, навіть якщо учасник судового процесу за цією адресою більше не проживає або не знаходиться.
При цьому, явка сторін не визнавалась апеляційним судом обов`язковою.
Якщо учасники судового процесу не з`явилися в судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, не відкладаючи розгляду справи, він може вирішити спір по суті. Основною умовою відкладення розгляду справи є не відсутність у судовому засіданні сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні.
Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 01 жовтня 2020 року у справі №361/8331/18.
Виходячи з вищевказаного, враховуючи строки розгляду справи, баланс інтересів сторін, освідомленість її учасників про розгляд справи, достатньої наявності у справі матеріалів для її розгляду, колегія суддів вважає можливим розглянути справу у даному судовому засіданні за відсутності всіх учасників цієї справи.
Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та перевіривши доводи наведені у апеляційній скарзі, колегія суддів дійшла висновку, що подана апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, виходячи з наступного.
У частинах 1 та 2 статті 367 ЦПК України зазначено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Статтею 5 ЦПК України передбачено, що, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.
У статті 11 ЦПК України зазначено, що суд визначає в межах, встановлених цим Кодексом, порядок здійснення провадження у справі відповідно до принципу пропорційності, враховуючи: завдання цивільного судочинства; забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами; особливості предмета спору; ціну позову; складність справи; значення розгляду справи для сторін, час, необхідний для вчинення тих чи інших дій, розмір судових витрат, пов`язаних із відповідними процесуальними діями, тощо.
За загальними правилами статей 15, 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес в один із способів, визначених частиною першою статті 16 ЦК України, або іншим способом, що встановлений договором або законом.
Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Рішення суду першої інстанції відповідає вказаним вимогам закону виходячи з наступного.
Згідно із ч. 1 ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.
Відповідно до статті 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності, ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності, право приватної власності є непорушним.
Згідно із ч. ч. 1, 2 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.
Конституцією України та ст. 1 Першого Протоколу Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (ст. ст. 316, 317, 319, 321 ЦК України).
Відповідно до ст. 2 ЦПК України, завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.
Згідно із нормами статті 17 Конвенції, жодне з положень цієї Конвенції не може тлумачитись як таке, що надає будь-якій державі, групі чи особі право займатися будь-якою діяльністю або вчиняти будь-яку дію, спрямовану на скасування будь-яких прав і свобод, визнаних цією Конвенцією, або на їх обмеження в більшому обсязі, ніж це передбачено в Конвенції.
Судом першої інстанції встановлено, що позивач ОСОБА_1 звернулась до суду за захистом права користування та розпорядження на житлове приміщення зазначаючи, що внаслідок самочинного будівництва значно погіршилась інсоляція в її житловій кімнаті НОМЕР_1. Свої вимоги позивач доводила висновком експертного дослідження №792/2016, виконаного 22.12.2016 судовим експертом ТОВ «Будексперт-Т» Дзиньком А.І. (а.с. 90-95). Експерт зазначив, що квартири АДРЕСА_2 не відповідає вимогам ДБН360-92 «Містобудування. Планування і забудова міських і сільських поселень» - по розміщенню і орієнтації прибудови - відсутність нормативної, не менше 2,5 годин в день в розрахунковий період, інсоляції житлового приміщення НОМЕР_1 і квартири АДРЕСА_2 ; ДБН В.3.2-2-2009 «Житлові будинки. Реконструкція та капітальний ремонт» - по негативному впливу надбудови квартири АДРЕСА_2 на існуючу будівлю житлового будинку, по погіршанню нормативного рівня інсоляції і природного освітлення в жилій кімнаті НОМЕР_1 розташованої поруч квартири АДРЕСА_2 .
Постановою Одеського окружного адміністративного суду від 28.04.2017 прибудову до квартири АДРЕСА_1 , виконану ОСОБА_2 , визнано об`єктом самочинного будівництва.
Суд першої інстанції дійшов до висновку, що доводи позивача про порушення її права власності на житло спростовуються висновком фахівців ТОВ «Центр судових інженерно-технічних експертиз та архітектури» «про вплив реконструкції (надбудови) квартири АДРЕСА_2 на умови інсоляції житлової кімнати НОМЕР_1 квартири АДРЕСА_1 (а.с. 130-140) і поясненнями експерта Митнікова Г.П. в судовому засіданні.
Так, експерт на підставі виконаних розрахунків тривалостей інсоляції (обмірного плану-схеми квартири АДРЕСА_2 і АДРЕСА_2 , суміщених тіньових масок, таблиць визначення розрахункових тривалостей інсоляції приміщень) дійшов висновку, що до реконструкції (без надбудови) квартири АДРЕСА_3 (житлова кімната) квартири АДРЕСА_4 , не інсолювалась впродовж всього розрахункового періоду (з 22 березня по 22 вересня), тобто розрахункова тривалість інсоляції житлової кімнати НОМЕР_1 складала 0 год. 0 хв., що пояснюється орієнтацією зазначеного віконного прорізу та певною конфігурацією зазначеного житлового будинку АДРЕСА_5 до проведення реконструкції. Реконструкція квартири АДРЕСА_2 не змінила умов інсоляції у розрахунковій точці №1 віконного прорізу приміщення НОМЕР_1 квартири АДРЕСА_2 , які існували до реконструкції квартири АДРЕСА_2 .
Експерт Дзинька А.І. у своєму висновку не навів будь-яких розрахунків щодо тривалості інсоляції в спірному житловому приміщенні, не зазначив - за який період часу він проводив розрахунок тривалості інсоляції в житловій кімнаті, висновок виготовлено 22.12.2016 - день, який має найкоротший світовий проміжок часу за увесь рік. До судового засідання експерт не з`явився для пояснень щодо свого висновку.
Згідно із ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.
Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Ці дані встановлюються, зокрема, на підставі висновків експертів.
Згідно із п. 1 ч. 1 ст. 103 ЦПК України суд призначає експертизу у справі за сукупності таких умов: для з`ясування обставин, що мають значення для справи, необхідні спеціальні знання у сфері іншій, ніж право, без яких встановити відповідні обставини неможливо.
Відповідно до ст. 1 Закону України «Про судову експертизу» судова експертиза - це дослідження експертом на основі спеціальних знань матеріальних об`єктів, явищ і процесів, які містять інформацію про обставини справи, що перебуває у провадженні, зокрема, суду.
З огляду на те, що у даному випадку йдеться про наявність двох різних висновків спеціалістів щодо одного й того ж питання, з`ясування якого має істотне значення для правильного вирішення справи, ухвалою Одеського апеляційного суду від 17 червня 2021 року по справі було призначено судову будівельно-технічну експертизу, на вирішення якої поставлено наступні питання:
- які будівельні роботи виконані з реконструкції квартири АДРЕСА_6 та чи відповідають ці роботи санітарним і будівельним нормам та правилам; 
- чи порушено нормативний рівень інсоляції в житловому приміщенні НОМЕР_1 і у квартирі АДРЕСА_6 внаслідок реконструкції квартири АДРЕСА_6 , якщо так, то які порушення мають місце і внаслідок чого відбулись ці порушення; 
- у разі встановлення порушення нормативного рівня інсоляції в житловому приміщенні НОМЕР_1 і у квартирі АДРЕСА_6 чи можливо здійснити відповідну перебудову приміщень квартири АДРЕСА_6 і яким чином; 
- якщо проведена реконструкція квартири АДРЕСА_6 не відповідає санітарним і будівельним нормам та правилам, неможливо провести перебудову, яким чином можливо привести приміщення квартири АДРЕСА_6 у первісний стан.
Однак, 12 липня 2022 року до суду надійшла справа із Одеського науково-дослідного інституту судових експертиз Міністерства юстиції України з повідомленням про неможливість проведення експертизи від 23 березня 2022 року №21-7173, у зв`язку із несплатою рахунку вартості проведення експертизи.
Згідно зі ст.109 ЦПК у разі ухилення учасника справи від подання експертам необхідних матеріалів, документів або від іншої участі в експертизі, якщо без цього провести експертизу неможливо, суд залежно від того, хто із цих осіб ухиляється, а також яке для них ця експертиза має значення, може визнати факт, для з`ясування якого експертиза була призначена, або відмовити у його визнанні.
Таким чином, судова колегія приходить до висновку, що суд першої інстанції відповідно до ст. ст. 89, 263 ЦПК України ухвалив рішення на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Правильно встановив правовідносини, які виникли між сторонами та випливають із встановлених обставин, та визначив правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, внаслідок чого дійшов законного і обґрунтованого висновку про відмову у задоволенні позову. 
Доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 є ідентичними доводам позивача у суді першої інстанції, яким місцевий суд надав належну оцінку. Висновки суду є достатньо аргументованими, а тому апеляційний суд вважає, що повторно відповідати на ті самі аргументи заявника необхідності немає.
Таким чином, вирішуючи спір, який виник між сторонами справи, суд першої інстанції правильно визначився з  характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив обставини справи та наявні у справі докази, надав їм належну оцінку, у результаті чого ухвалив законне й обґрунтоване судове рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права.
Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) вказав, що пункт перший статті6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення.
У п. 54 Рішення у справі Трофимчук проти України (заява №4241/03) від 28.10.2010, остаточне 28 січня 2011 року, Європейський суд з прав людини зазначив, що, «беручи до уваги свої висновки за статтею 11 Конвенції (див. вище пункти 42-45), Суд не бачить жодних ознак несправедливості або свавільності у відмові судів детально розглянути доводи заявниці про переслідування її роботодавцем, оскільки суди чітко зазначили, що ці доводи були повністю необґрунтованими. У зв`язку з цим Суд повторює, що, хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід (див. рішення у справі «Ґарсія Руіз проти Іспанії» (Garcia Ruiz v. Spain), заява №30544/96, п. 26, ECHR 1999-1)».
Оскільки судове рішення перевіряється в межах доводів та вимог апеляційної скарги, судова колегія визнає, що судове рішення судом ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, що відповідно до статті 375 ЦПК України є підставою для залишення апеляційної скарги без задоволення, а судового рішення без змін.
Враховуючи, що вимоги апеляційної скарги задоволенню не підлягають судові витрати, у відповідності до вимог ст. ст. 141, 382 ЦПК України та Закону України «Про судовий збір» між сторонами не розподіляються.
Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, Одеський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах, -
П О С Т А Н О В И В: 
Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 залишити без задоволення, рішення Київського районного суду м. Одеси від 10 травня 2019 року залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення до суду касаційної інстанції.
Повний текст судового рішення складено: 06 березня 2023 року.

Судді Одеського апеляційного суду: М.М. Драгомерецький

А.І. Дришлюк

Р.Д. Громік