Номер провадження: 22-ц/813/1392/23 
Справа № 523/2152/21
Головуючий у першій інстанції Середа І.В.
Доповідач Цюра Т. В.

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27.02.2023 року                                                                 м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі: 
Головуючого: Цюри Т.В.,
Суддів: Комлевої О.С., Сегеди С.М., 
За участю секретаря судового засідання: Хухрова С.В., 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Одеського апеляційного суду апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «ПІВНІЧ ТРАНС» на додаткове рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 17 травня 2021 року по цивільній справі за позовом  ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальності «Північ Транс» про спонукання до виконання мирової угоди шляхом стягнення заборгованості по виплаті грошового відшкодування

В С Т А Н О В И В:

У лютому 2021 року,  ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом до ТОВ «ПІВНІЧ ТРАНС» (далі – ТОВ «ПТ») про спонукання до виконання мирової угоди шляхом стягнення заборгованості по виплаті грошового відшкодування, яка утворилася в період з 01 січня по 31 січня 2021 року в розмірі - 24411 грн., з яких 12759 грн- заборгованість, а 11652 грн. - сума корегування відшкодування за 2020р.
Позов обґрунтований тим, що відповідач не виконує умови мирової угоди, затвердженої Суворовським районним судом м.Одеси 22.05.2008 року у справі №2-2/2008, та не перераховує їй щомісячно втрачений заробіток в розмірі середньомісячної заробітної плати у галузі «Промисловість» на підставі довідки Державної служби статистики.
РішеннямСуворовського районного суду м. Одеси від 16 квітня 2021 року позов ОСОБА_1 задоволено. 
Стягнуто з товариства з обмеженою відповідальності «ПІВНІЧ ТРАНС», код ЄДРПОУ 05523553, на користь ОСОБА_1 , реєстраційна облікова картка платника податків НОМЕР_1 , грошову суму в розмірі 24411 грн.
Стягнуто з товариства з обмеженою відповідальності «ПІВНІЧ ТРАНС», код ЄДРПОУ 05523553, на користь держави судовий збір у розмірі 908 грн.
Додатковим рішенням цього ж суду від 17 травня 2021 року заяву позивача ОСОБА_1 про стягнення судових витрат на професійну правничу допомогу - задоволено частково.
Стягнуто з товариства з обмеженою відповідальності «ПІВНІЧ ТРАНС», код ЄДРПОУ 05523553, на користь ОСОБА_1 , реєстраційна облікова картка платника податків НОМЕР_1 , судові витрати на правничу допомогу у розмірі 1000 грн.
Не погоджуючись із додатковим рішенням суду, ТОВ «ПТ» подало до суду апеляційну скаргу, у якій посилаючись на порушення судом норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права просить суд скасувати додаткове рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 17 травня 2021 року та прийняти нове, яким в задоволенні вимог ОСОБА_1 про стягнення витрат на професійну правничу допомогу відмовити в повному обсязі; стягнути з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ПТ» витрати зі сплати судового збору за подання апеляційної скарги. 
На адресу апеляційного суду відзив на апеляційну скаргу від ОСОБА_1 не надходив, однак відповідно до положень ч.3 ст. 360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.
Про судове засідання суду апеляційної інстанції, призначене на 16.02.2023 року,  учасники справи були повідомлені належним чином. 
Відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.
Апеляційний суд з метою дотримання строків розгляду справи, вважає можливим слухати справу у відсутність сторін, які своєчасно і належним чином повідомлені про час і місце розгляду справи.
У відповідності до ч. 5 ст. 268 ЦПК України, датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене).   Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.
Дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного додаткового рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, апеляційний суд дійшов до висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.
Згідно ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.
При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Оскаржуване додаткове рішення суду зазначеним вимогам в повній мірі відповідає, з огляду на наступне. 
Так, судом першої інстанції встановлено, що 16.04.2021 р. у справі №523/2152/21 за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальності «ПІВНІЧ ТРАНС» про спонукання до виконання мирової угоди шляхом стягнення заборгованості по виплаті грошового відшкодування ухвалено рішення про задоволення вимог та стягнення з товариства з обмеженою відповідальністю "ПІВНІЧ ТРАНС" на користь ОСОБА_1 заборгованості по виплаті грошового відшкодування, яка утворилася в період з 01 січня по 31 січня 2021 року в розмірі - 24411 грн.
Справу розглянуто в порядку спрощеного провадження без виклику сторін.
19.04.2021 р. позивачка звернулася із заявою про розподіл судових витрат та просила суд стягнути з відповідача товариства з обмеженою відповідальністю "ПІВНІЧ ТРАНС" на її користь судові витрати на професійну правничу допомогу адвоката у сумі 9600,00 грн.
В обґрунтування своєї заяви ОСОБА_1 вказувала на те, що в позові було зазначено про попередній (орієнтовний) розрахунок понесених судових витрат в розмірі 10000 грн. Також ОСОБА_1 посилалась на укладення 06.10.2020р. між нею та адвокатом Серебрій Г.Г. договору про надання правової допомоги, та укладення 01.02.2021р. Додатку №4 до нього, відповідно до яких адвокат Серебрій Г.Г. отримала плату (винагороду/гонорар) в розмірі 9600 грн за надання правової допомоги щодо представництва інтересів позивача у Суворовському районному суді м.Одеси щодо спонукання до виконання мирової угоди від 22.05.2008р. На підтвердження сплати вищевказаної суми до матеріалів справи додано довідки про сплату гонорару від 01.02.2021р., 16.02.2021р., 29.02.2021р. та надано копії свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю Серебрій Г.Г. №134.
Відповідач звернувся з клопотанням про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката позивача, обґрунтовуючи тим, що необхідно виходити з критерію реальності адвокатських послуг (встановлення їх дійсності та необхідності), а також критерію розумності їх вартості, виходячи з конкретних обставин справи. Звернуто увагу суду на те, що стягнення з відповідача однієї і тієї ж суми витрат за одним договором про надання правової допомоги по 5 судовим справам (523/2152/21 (с.Середа І.В.), 523/3702/21 (с.Середа І.В.), 523/3772/21 (с.Мурманова І.М.), 523/849/21 (с.Аліна С.С.), 523/15411/20 (с. Сувертак І.В.), які є ідентичними, з однаковим предметом та підставами, різняться тільки періоди заборгованості, є прямим зловживанням процесуальними правами. Крім того, договір про надання правової допомоги від 06.10.2020р. та додаток №4 до договору не містять жодного ідентифікуючого посилання на цивільну справу, в межах якої заявлені витрати на відшкодування, що унеможливлює вирішення питання щодо стягнення з товариства витрат на правничу допомогу, посилаючись на правову позицію, викладену в Постанові ВС від 15.05.2018р. у справі №821/1594/17. Щодо наданого розрахунку витрат на правничу допомогу, представник відповідача зазначив, що «зустріч з клієнтом, консультація, укладення угоди-1 година» відбулось 1 раз – 06.10.2020р., а витрати за даним пунктом стягуються з відповідача по всім судовим справам за позовною заявою ОСОБА_1 до товариства, які зазначені вище, тобто в 5-кратному розмірі. Також відсутні докази на підтвердження послуги «Правова експертиза отриманих від клієнтів документів» та є дублюючою по всім 5 справам, як і пункт «Підготовка позову до суду». Розглянута справа не є складною, розгляд справи проводився в спрощеному порядку без виклику сторін, а тому включення пункту витрат «Участь у судових засіданнях» до розміру витрат на правничу допомогу не є правомірним, оскільки представник позивача не приймав участі у судових засіданнях. Представником позивача подано по суті лише один документ - позов на п`яти сторінках, який не містить ґрунтовного аналізу норм матеріального та процесуального права, та повторюється у всіх 5 справах, та заява про стягнення витрат на правову допомогу, яка теж дублюється в інших справах.
Ухвалюючи додаткове рішення про стягнення з відповідача на користь позивачки судові витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 1000 грн., районний суд виходив з того, що з наданих на підтвердження витрат на правничу допомогу доказів (договору від 06.10.2020р. та додатку №4 до нього) не слідує, що цей договір стосується саме надання послуг у справі №523/2152/21, та витрати на професійну правничу допомогу на вказану суму не є співмірними виходячи з того, що справа не є складною, розглядалась в спрощеному провадженні без повідомлення/виклику сторін, в провадженні Суворовського районного суду м.Одеси перебувають 5 ідентичних справ, які відрізняються лише найменуванням періоду та розміром заборгованості. Крім того, судом зазначено, що з опису робіт (наданих послуг) вбачається, що послуги з розроблення правової позиції, правова експертиза та попередній аналіз доказів, аналіз законодавства та підготовка подання позову по справі №523/2152/21 фактично є одною роботою, фактично участі у судових засідань представник позивача не приймав тому витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 9600 грн. є надміру завищеними, належним чином не обґрунтованими, що суперечить принципу розподілу судових витрат у зв`язку із чим суд дійшов висновку про зменшення розміру витрат до 1000 грн.
Апеляційний суд погоджується із таким висновком районного суду, оскільки він в повній мірі відповідає вимогам закону та фактичним обставинам справи, виходячи з наступного. 
Так, ст. 59 Конституції України закріплює, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.
Згідно з п. 4 ч.1 ст. 1 Закону України від 05 липня 2012 року № 5076-VI «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» (далі - Закон № 5076-VI) договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.
Пунктом 9 ч.1 ст. 1 Закону № 5076-VI встановлено, що представництво - вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного відповідача у кримінальному провадженні.
Інші види правової допомоги - види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення (пункт 6 частини першої статті 1 Закону № 5076-VI).
Відповідно до статті 19 Закону № 5076-VI видами адвокатської діяльності, зокрема, є:
- надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави;
- складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру;
- представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами.
Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення представництва на надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок його обчислення, зміни та умови повернення визначаються у договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховується складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 Закону № 5076-VI).
При цьому, чинне цивільно-процесуальне законодавство визначило критерії, які слід застосовувати при визначенні розміру витрат на правничу допомогу.
За нормами ст.137 ЦПК України визначено:
1. Витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
2. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
3. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
4. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:
1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);
2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);
3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;
4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
5. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.
6. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
Згідно з нормами ч.1 та 2 ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
За нормами ч.3 ст.141 ЦПК України, при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.
Згідно з вимогами ч.8 ст.141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).
Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.
У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.
Таким чином, Цивільно – процесуальним кодексом передбачено такі критерії визначення та розподілу судових витрат: 1) їх дійсність; 2) необхідність; 3) розумність їх розміру, з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи.
Згідно з п.3 ч.1 ст. 270 ЦПК України, суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати. Додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення.
Судовим розглядом справи встановлено, що 19.04.2021 р. позивачка звернулася із заявою про розподіл судових витрат та просила суд стягнути з відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю "ПІВНІЧ ТРАНС" на її користь судові витрати на професійну правничу допомогу адвоката у сумі 9600,00 грн. ОСОБА_1 вказувала, що з метою отримання правової допомоги щодо ведення справи, позивачем було укладено договір про надання правової допомоги від 06.10.2020р. між нею та адвокатом Серебрій Г.Г. та 01.02.2021р. укладено Додаток №4 до договору, відповідно до якого адвокат Серебрій Г.Г. отримала плату (винагороду/гонорар) в розмірі 9600 грн. за надання правової допомоги щодо представництва інтересів позивача у Суворовському районному суді м.Одеси щодо спонукання до виконання мирової угоди від 22.05.2008р. На підтвердження сплати вищевказаної суми до матеріалів справи додано довідки про сплату гонорару від 01.02.2021р., 16.02.2021р., 29.02.2021р. та надано копії свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю Серебрій Г.Г. №134 (а.с. 145-146). 
Зокрема згідно довідки від 01.02.2021р. адвокатом Серебрій Г.Г. було прийнято за послуги від ОСОБА_1 згідно договору від 06.10.2020р., додатку №4 від 01.02.2021р. винагороду (гонорар» в сумі 3000 грн (готівкою), від 16.02.21 р. – 1600 грн., від 29.03.2021р. –прийнято суму 5000 грн, з яких розраховано вартість отриманих послуг (п.2 додатку №4):
-зустріч з клієнтом, консультування, укладення угоди – 1 година;
-правова експертиза отриманих від клієнта документів, ознайомлення з матеріалами справи, попередній аналіз доказів, приведення доказів до позову в належний стан, розрахунок вимог, підготовка заяв, клопотань – 4 години;
-підготовка позову до суду, аналіз законодавства, оформлення та подання документів до суду – 4 години;
-участь у судових засіданнях – 3 години.
Отже, матеріалами справи було підтверджено факт отримання відповідачем послуг адвоката та понесення ним витрат.
В свою чергу, матеріалами справи встановлено, що відповідач звернувся до суду із клопотанням про зменшення витрат на оплату правничої допомоги, у якому посилаючись на нескладність справи та завищений розмір судових витрат, які просить стягнути з нього позивачка, просив суд зменшити витрати на оплату правничої допомоги адвоката Серебрій Г.Г. з 9600 грн. до 0,00 грн. (а.с. 169-171). 
Відповідно до ч.ч.4-6 ст. 137 ЦПК України, у разі недотримання вимог ч.4 цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
Зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони у разі, на її думку, недотримання вимог стосовно співмірності витрат із складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим ним на виконання робіт. Суд, ураховуючи принципи диспозитивності та змагальності, не має права вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, з власної ініціативи.
Аналогічна правова позиція викладена у постановах Об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 03 жовтня 2019 року у справі № 922/445/19 та від 06 грудня 2019 року у справі№ 910/353/19, а також постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 25 травня 2021 року у справі№ 910/7586/19.
Відтак, колегія суддів погоджується із висновками суду першої інстанції, викладеними в додатковому рішенні суду від 17 травня 2021 року, оскільки вирішуючи питання щодо зменшення витрат на правничу допомогу, суд першої інстанції належним чином дослідив подані на підтвердження відповідних витрат докази, перевірив доводи сторін, у тому числі заперечення відповідача щодо розміру заявлених до стягнення вимог та їх співмірність, надав оцінку співмірності суми витрат зі складністю справи, відповідності цієї суми критеріям реальності, розумності розміру витрат та дійшов правильного і обґрунтованого висновку про часткове задоволення цієї вимоги з урахуванням вимог п.3 ч.2 ст. 141 ЦПК України.
Отже, з підстав наведених вище, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про зменшення витрат на правничу допомогу до 1000 грн. 
В даному випадку, під час розгляду справи та ухвалення додаткового рішення суду,  відповідачем було використано його право сторони на подання клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги, яке є обґрунтованим та було прийнято судом до уваги.
Окрім того, будь-які судові втрати не можуть бути зменшені до 0 гривень 0 копійок, як просив відповідач, оскільки «зменшення» за своїм значенням не є тотожним і не може підмінювати собою поняття «відмови у стягненні» чи «звільненні» від сплати судових витрат, а передбачає стягнення певної суми таких витрат лише у меншому від заявленого розмірі.
Доводи апелянта ТОВ «ПТ» про те, що на підставі Договору про надання правової допомоги від 06.10.2020 року, укладеного між позивачкою ОСОБА_1 та адвокатом Серебрій Г.Г. подано інші позови щодо спонукання до виконання мирової угоди від 22.05.2008 року, які розглядаються Суворовським районним судом м.Одеси (справа №523/3702/21, справа №523/5722/21, справа №523/849/21, справа №523/15411/20) та по яким позивачка також просить стягнути судові витрати, у тому числі витрати на правову допомогу і орієнтовний розрахунок по яким також складає 10000,00 грн. по кожній справі є безпідставними, оскільки досліджуючи надані представником позивача докази на підтвердження витрат на професійну правничу допомогу, суд дійшов висновку, що наданих доказів достатньо для встановлення розміру витрат на правничу допомогу та факту надання адвокатом професійної правничої допомоги позивачу саме по даній справі. При визначенні розміру витрат на правничу допомогу судом першої інстанції детально проаналізовано заявлені витрати, враховано їх реальність, критерій розумності та співмірність.
Безпідставними є і посилання ТОВ «ПТ» про те, що заява ОСОБА_2 про стягнення витрат на правничу допомогу підлягає залишенню без розгляду, у зв`язку із тим, що її було подано із пропуском строків, передбачених ч.8 ст. 141 ЦПК України. 
Так, згідно з ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.
З матеріалів справи вбачається, що справу призначено до розгляду у порядку спрощеного провадження.
У додатковій постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року зазначено, що вимога частини восьмої статті 141 ЦПК України щодо строку та порядку подання доказів про розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, має застосовуватися і до справ, що розглядаються в спрощеному провадженні, де судові дебати відсутні.
Відповідно до ч. 1 ст. 134 ЦПК України разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи.
Відповідно до вимог ч. 4, 8 ст. 141 ЦПК України якщо сума судових витрат, заявлена до відшкодування, істотно перевищує суму, заявлену в попередньому (орієнтовному) розрахунку, суд може відмовити стороні, на користь якої ухвалено рішення, у відшкодуванні судових витрат в частині такого перевищення, крім випадків, якщо сторона доведе, що не могла передбачити такі витрати на час подання попереднього (орієнтовного) розрахунку.
З матеріалів справи вбачається, що в позовній заяві ОСОБА_1 зазначила, що орієнтовний розмір судових витрат – на отримання правової допомоги, які очікує понести позивачка складає 10000 грн., тобто позивачкою було дотримано встановлений законом процесуальний порядок стягнення витрат на правову допомогу (а.с. 5). 
Враховуючи зазначене, при постановленні оскаржуваного додаткового рішення, судом першої інстанції дотримано норми процесуального права, висновки суду відповідають фактичним обставинам справи, що у відповідності до ст. 375 ЦПК України є підставою для залишення апеляційної скарги без задоволення, а судового рішення без змін.
З врахуванням наведеного, відсутні підстави для стягнення з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ПТ» витрат зі сплати судового збору за подання апеляційної скарги, враховуючи, що апеляційна скарга ТОВ «ПТ» на додаткове рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 17 травня 2021 року апеляційним судом підлягає залишенню без задоволення. 
Слід також зазначити, що Європейський суд з прав людини вказав, що п. 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).
Суд апеляційної інстанції враховує положення практики Європейського Суду з прав людини про те, що право на обґрунтоване рішення не вимагає детальної відповіді судового рішення на всі доводи висловлені сторонами. Крім того, воно дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (справ «Гірвісаарі проти Фінляндії», п.32.)
Пункт 1 ст. 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону, як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (Burg and others v. France (Бюрг та інші проти Франції), (dec.); Gorou v. Greece (no.2) (Гору проти Греції №2) [ВП], § 41.
Отже, апеляційний суд вважає, що судове рішення ґрунтується на повно та всебічно досліджених матеріалах справи, постановлено з дотриманням вимог матеріального та процесуального права і підстав для його скасування в межах доводів апеляційної скарги не вбачається.
На підставі ч.1 ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
На підставі викладеного і керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381-384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд 
П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «ПІВНІЧ ТРАНС» – залишити без задоволення. 
Додаткове рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 17 травня 2021 року по цивільній справі за позовом  ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальності «Північ Транс» про спонукання до виконання мирової угоди шляхом стягнення заборгованості по виплаті грошового відшкодування – залишити без змін. 
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Повний текст судового рішення складено 27.02.2023 року. 

Головуючий                                                                Т.В. Цюра

Судді:                                                                 С.М. Сегеда 

О.С. Комлева