ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 березня 2023 року 
м. Київ

справа №420/7835/19
провадження № К/9901/23126/20 

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:
судді-доповідача Єзерова А.А.,
суддів: Кравчука В.М., Стародуба О.П.,

розглянув у порядку письмового провадження адміністративну справу 
за касаційною скаргою ОСОБА_1 
на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 14.02.2020 (головуючий суддя Єфіменко К.С.) та постанову П`ятого апеляційного адміністративного суду від 27.05.2020 (колегія суддів у складі головуючого судді Кравця О.О., суддів Домусчі С.Д., Коваля М.П.)
у справі № 420/7835/19 
за позовом ОСОБА_1 
до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області
про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії.
I. РУХ СПРАВИ
1. 23.12.2019 ОСОБА_1 звернулась до Одеського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області, в якому просила суд:
- визнати протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області щодо непоновлення виплати пенсії позивачки;
- визнати протиправним та скасувати рішення про відмову у поновленні пенсії ОСОБА_1 , викладені в листах від 09.10.2019 та листі від 21.10.2019 Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області;
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області поновити виплату раніше призначеної пенсії за віком ОСОБА_1 з 07.10.2009 відповідно до норм Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» з проведенням індексації і компенсацією втрати частини доходів.
2. Одеський окружний адміністративний суд рішенням від 14.02.2020, яке було залишене без змін постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 27.05.2020, позов ОСОБА_1 задовольнив частково, внаслідок чого суд: 
- визнав бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області щодо непоновлення пенсії ОСОБА_1 протиправною;
- визнав протиправними та скасував рішення про відмову у поновленні пенсії                   ОСОБА_1 викладені в рішенні від 09.10.2019 та листі від 21.10.2019 Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області;
- зобов`язав Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області поновити виплату раніше призначеної пенсії за віком ОСОБА_1 з 18.09.2019 відповідно до норм Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», у задоволенні решти позовних вимог було відмовлено.
3. Не погодившись з такими судовими рішеннями, ОСОБА_1 подала касаційну скаргу до Верховного Суду, в якій просить змінити рішення суду першої інстанції та постанову суду апеляційної інстанції стосовно визначення строку, з якого позивачу має бути поновлена виплата пенсії, та щодо вимог про проведення індексації пенсії і виплату компенсації втрати частини доходів.
II. ОБСТАВИНИ СПРАВИ
4. Судами попередніх інстанцій встановлено, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , посвідчення особи № НОМЕР_1 , видане відділенням МВС в Холоні, 14.12.2005, ІПН НОМЕР_2 .
5. 25.04.1995 по досягненні пенсійного віку та наявності необхідного страхового стажу позивачу була призначена пенсія по інвалідності, яка виплачувалась їй до виїзду за кордон.
6. Перед виїздом за кордон позивач мешкала за адресою: АДРЕСА_1 .
7. 14.05.1996 позивач виїхала з України до Ізраїлю на постійне місце проживання, де була прийнята на консульський облік в консульському відділі посольства України в Державі Ізраїль.
8. Починаючи з дня виїзду за кордон позивач призначеної пенсії не отримує.
9. З метою реалізувати своє право на поновлення пенсії ОСОБА_1 звернулась безпосередньо до відповідача із заявою про добровільне виконання рішення Одеського окружного адміністративного суду від 25.02.2019 у справі №420/6018/18, яким вирішено зобов`язати Березівське об`єднане управління Пенсійного фонду України в Одеській області повторно розглянути заяву №3099 від 09.08.2018 про поновлення виплати раніше призначеної пенсії ОСОБА_1 по інвалідності, з урахуванням правової оцінки, наданої судом у даному рішенні.
10. 09.10.2019 ГУ ПФУ винесено рішення про відмову у поновленні пенсії, в тому числі на тих підставах, що угода між Україною та Державою Ізраїль про соціальне забезпечення підписана у вересні 2012 року, але на цей час не ратифікована ВРУ; надане посвідчення особи держави Ізраїль не підтверджує громадянство України; відсутність виписки з акта огляду МСЕК про встановлення групи інвалідності унеможливлює визначення права на отримання пенсії по інвалідності, відсутність міжнародної пенсійної угоди між Україною та Ізраїлем буцім-то не дозволяє Відповідачу поновити пенсію Позивачці.
11. 21.10.2019 представнику позивача надано відповідь за вих. 2399/3-11 згідно якої на підставі того, що в управлінні соціального захисту населення Березівської районної адміністрації Одеської області відсутня на збереженні архівна пенсійна справа та відсутності паспорту громадянина України, ОСОБА_1 відмовлено в поновленні пенсії.
12. Вважаючи зазначене рішення Пенсійного органу незаконним, позивач звернулась до суду.
III. ОЦІНКА СУДІВ ПЕРШОЇ ТА АПЕЛЯЦІЙНОЇ ІНСТАНЦІЙ
13. Задовольняючи позов частково, суд першої інстанції, з позицією якого погодився суд апеляційної інстанції, виходив з того, що підстави для поновлення конституційного права позивача на виплату пенсії виникли після набрання чинності Рішенням Конституційного Суду України від 07.10.2009 № 25-рп/2009. Одночасно суди вважали, що правильним та ефективним способом захисту порушеного права є визнання протиправним та скасування рішення відповідача від 09.10.2019 про відмову у поновленні пенсії позивачу, а також зобов`язання відповідача провести поновлення та виплату пенсії позивачу з дати її звернення до Пенсійного органу.
14. Суд першої інстанції також зазначив, що виплата пенсії позивачці була припинена і за результатами розгляду цієї справи в судовому порядку зобов`язано відповідача поновити нарахування та виплату пенсії з 18.09.2019. До цього часу, нарахування пенсії позивачу не було здійснено, що свідчить про передчасність цих заявлених вимог про проведення індексації пенсії і виплати компенсації втрати частини доходів.
IV. ДОВОДИ КАСАЦІЙНОЇ СКАРГИ
15. У своїй касаційній скарзі позивач наголошує, що оскаржувані рішення суперечать висновкам, зробленим Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 20.05.2020 у справі № 815/1226/18.
16. Позивач наголошує, що орган, який призначає і виплачує пенсію, вчинив протиправну бездіяльність не поновивши пенсію позивачу після прийняття рішення Конституційним Судом України № 25-рп/2009, а також після звернення позивача.
17. У зв`язку з наявністю прямої вини відповідача у не поновленні виплати пенсії ОСОБА_1 , вона має бути поновлена з дати ухвалення рішення Конституційного Суду України № 25-рп/2009 та без обмеження її виплати жодними строками.
18. Відповідач у відзиві на касаційну скаргу просить рішення судів попередніх інстанцій залишити без змін.
V. ВИСНОВКИ ВЕРХОВНОГО СУДУ
19. Верховний Суд, перевіривши і обговоривши доводи касаційної скарги, в межах касаційного перегляду, визначених статтею 341 Кодексу адміністративного судочинства України, вважає за необхідне зазначити наступне.
20. Відповідачем касаційна скарга у цій справі не подавалась, а позивачем судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій оскаржуються лише стосовно визначення строку, з якого позивачу має бути поновлена виплата пенсії, та щодо вимог про проведення індексації пенсії і виплату компенсації втрати частини доходів.
21. Подібні правовідносини вже були предметом розгляду у Верховному Суді.
22. Так, у постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 травня 2020 року (справа №815/1226/18) суд дійшов таких висновків:
«вирішуючи питання щодо застосування до спірних правовідносин строку звернення до суду, Велика Палата Верховного Суду виходить з таких міркувань.
Пенсія за віком призначається конкретній особі на підставі наявного страхового стажу та розміру заробітної плати, яку вона отримувала, та відповідно до відрахувань до спеціального фонду.
Водночас Велика Палата Верховного Суду звертає увагу на те, що    пенсія за віком призначається особі один раз та виплачується державою протягом всього життя пенсіонера, крім виняткових випадків, що можуть бути встановлені законом. Водночас пенсія стає «нарахованою» в момент призначення пенсії і залишається такою («нарахованою») до її чергової зміни.
У свою чергу, спеціальне законодавство у сфері соціального захисту, а саме стаття 46 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09 липня 2003 року №1058-IV (далі - Закон № 1058-IV), визначає, що нараховані суми пенсії, не отримані з вини органу, що призначає і виплачує пенсію, виплачуються за минулий час без обмеження будь-яким строком з нарахуванням компенсації втрати частини доходів.
Аналіз зазначених положень статті 46 Закону №1058-IV свідчить про те, що в Україні не існувало та не існує на сьогодні жодного строкового обмеження стосовно виплати пенсії у визначеному законодавством розмірі за минулий час, яку особа не отримувала з вини держави в особі її компетентних органів.
Отже, якщо за національним законодавством особа має обґрунтоване право на отримання виплат в рамках національної системи соціального забезпечення та якщо відповідні умови дотримано, органи влади не можуть відмовити у таких виплатах доти, доки виплати передбачено законодавством. Конституція України та Закон №1058-ІV гарантують всім громадянам України, за певних умов, право на матеріальне забезпечення за рахунок трудових та соціальних пенсій.
Велика Палата Верховного Суду наголошує, що при первинному встановленні розміру пенсії орган Пенсійного фонду діє на підставі звернення громадянина із заявою про призначення йому пенсії. У випадках поновлення раніше призначеної пенсії органи Пенсійного фонду діють на підставі цієї ж заяви пенсіонера у строки, встановлені статтею 49 Закону №1058-IV.
При цьому законодавцем було чітко встановлено, що поновлення виплати пенсії проводиться протягом 10 днів після з`ясування обставин та наявності умов для відновлення її виплати.
Водночас відповідно до пункту 3 резолютивної частини Рішення від 07 жовтня 2009 року № 25-рп/2009 Конституційний Суд України звернув увагу Верховної Ради України на необхідність приведення у відповідність до Конституції України (254к/96-ВР) положень інших законів, які регламентують виплату пенсій пенсіонерам, які постійно проживають у державах, з якими Україною не укладено відповідного договору, а також прийняття закону про відшкодування матеріальної і моральної шкоди, завданої фізичним або юридичним особам актами і діями, що визнані неконституційними.
Велика Палата Верховного Суду також окрему увагу звертає на рішення ЄСПЛ від 07 листопада 2013 року у справі «Пічкур проти України» (заява № 10441/06), у якому було встановлено порушення Україною статті 14 у поєднанні зі статтею 1 Першого протоколу до Конвенції.
Проте сам факт прийняття Конституційним Судом України Рішення від 07 жовтня 2009 року №25-рп/2009 та рішення ЄСПЛ у справі «Пічкур проти України» не забезпечує необхідної правової визначеності, яка є головною умовою дії «презумпції знання закону», тим більше коли мова йде про літню людину, яка проживає в іншій країні, тобто поза інформаційним полем України.
Саме з метою забезпечення правової визначеності Конституційний Суд України у своєму рішенні звернув увагу Верховної Ради України на необхідність внесення відповідних змін до законодавства, які до цього часу не були внесені.
Водночас відсутність чіткого законодавчого механізму щодо відновлення виплати пенсій особам, які виїхали на постійне проживання за межі України, призвело до ситуації, за якої громадяни України були позбавлені можливості отримувати належні їм пенсійні виплати, або створювалися умови за яких пенсіонерам, які проживають за межами України, для отримання належних їм пенсійних виплат необхідно було докласти значних зусиль, зокрема, звертатись до суду.
У справі, яка розглядається, відповідач не наводить жодних доказів того, що:
відповідачем або іншими суб`єктами владних повноважень України розроблялися та були прийняті акти, спрямовані на врегулювання ситуації, яка виникла після винесення рішення Конституційного Суду України від 07 жовтня 2009 року у справі № 25-рп/2009;
наявна вина позивачки у припиненні виплати пенсії;
підстава, яка зумовила припинення пенсії, була правомірною (конституційною);
існують положення закону, який зобов`язує позивачку вживати будь-які дії (подавати заяви, ініціювати позови до суду тощо) для поновлення виплати пенсії, виплата якої була їй припинена Пенсійним фондом України саме на підставі, яка в подальшому була визнана компетентним органом (Конституційним Судом України) неконституційною.
На противагу цьому Велика Палата Верховного Суду наголошує, що позивачка звернулася до територіального органу Пенсійного фонду (вжила активні дії) з проханням поновити виплату пенсії, проте їй було відмовлено в такому поновленні.
Наведе свідчить про те, що така поведінка держави в особі її компетентних органів по відношенню до пенсіонерів, які є громадянами України та проживають за межами України, не відповідає принципу належного врядування, зміст якого розкритий у багатьох рішеннях ЄСПЛ, зокрема, у рішенні від 20 січня 2012 року у справі «Рисовський проти України». Очевидно, що на виконання рішення Конституційного Суду України від 07 жовтня 2009 року у справі № 25-рп/2009 державні органи, відповідальні за його виконання, не діяли вчасно та послідовно.
Невиконання державою покладених на неї обов`язків щодо соціального забезпечення та захисту громадян породжує масові звернення до суду з позовами про визнання неправомірними дій органів пенсійного фонду, що, серед іншого, підриває довіру громадян до належного виконання всіма суб`єктами владних повноважень своїх функції та до можливості отримати в старості з боку держави в обмін на свою трудову діяльність справедливий соціальний захист.
Зважаючи на те, що нарахування пенсії в повному обсязі («правильному» розмірі) покладається на відповідний територіальний орган Пенсійного фонду, непроведення відповідачем поновлення виплати пенсії позивачці після 07 жовтня 2009 року свідчить про те, що його бездіяльність призвела до триваючого порушення права позивачки на отримання пенсійних виплат, яке було відновлено на підставі зазначеного Рішення Конституційного Суду України.
Отже, за таких обставин обмеження права пенсіонера на отримання належної йому пенсії певними строками є неприпустимим. Відновлення виплати пенсії має проводитися з дати ухвалення Рішення Конституційним Судом України від 07 жовтня 2009 року у справі № 25-рп/2009 без обмеження її виплати жодними строками».
23. Колегія суддів не вбачає підстав для відступлення від зазначеного правового висновку. Правовідносини в межах цієї касаційної скарги є цілком тотожними справі №815/1226/18.
24. Зважаючи на наведене правове регулювання та фактичні обставини адміністративної справи, Верховний Суд дійшов висновку про порушення норм процесуального права при постановлені судами першої та апеляційної інстанції оскаржуваних судових рішень. В цьому випадку відновлення виплати пенсії позивачу має проводитися з дати ухвалення Рішення Конституційним Судом України від 07 жовтня 2009 року у справі № 25-рп/2009 без обмеження її виплати жодними строками.
25. Щодо позовної вимоги позивача про проведення індексації при поновленні пенсії колегія суддів погоджується із висновком судів, що така є передчасною, оскільки питання визначення базового місяця, наявності факту перевищення індексом споживчих цін порогу індексації, встановленого в розмірі 101%, у взаємозв`язку з розміром пенсії, що має виплачуватися позивачу, належить до компетенції пенсійного органу при поновленні пенсії, нарахуванні та виплаті відповідних сум, відтак у разі незгоди з діями відповідача щодо наявності чи відсутності підстав для нарахування індексації та її розмірів позивач не позбавлений права звернутися за захистом своїх прав до суду.
26. Однак помилковим є висновок судів щодо передчасності вимоги позивача про виплату йому компенсації втрати частини доходів, оскільки згідно з положеннями частини другої статті 46 Закону № 1058-IV нараховані суми пенсії, не отримані з вини органу, що призначає і виплачує пенсію, виплачуються за минулий час без обмеження будь-яким строком з нарахуванням компенсації втрати частини доходів, відтак в даній частині судові рішення підлягають зміні.
27. Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у постановах від 18 травня 2022 року у справі №380/7800/20, від 20 травня 2020 року у справі № 815/1226/18 та від 20 квітня 2021 року у справі № 160/9175/18.
28. Відповідно до частини першої статті 351 КАС підставами для скасування судових рішень повністю або частково і ухвалення нового рішення або зміни рішення у відповідній частині є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права. Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню.
29. Таким чином, касаційну скаргу позивача слід задовольнити частково, скасувати постанову суду апеляційної інстанції в частині зміни рішення суду першої інстанції, змінити абзац третій резолютивної частини рішення першої інстанції в новій редакції, в іншій частині судові рішення залишити без змін.
30. З огляду на результат касаційного розгляду та відсутність документально підтверджених судових витрат, понесених учасниками справи у зв`язку з переглядом справи в суді касаційної інстанції, судові витрати розподілу не підлягають.
Керуючись статтями 341, 351 356 КАС України, Суд -
П О С Т А Н О В И В:
Касаційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.
Скасувати рішення Одеського окружного адміністративного суду від 14.02.2020 та постанову П`ятого апеляційного адміністративного суду від 27.05.2020 у справі №420/7835/19 в частині відмови у задоволенні позовних вимог про зобов`язання Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області поновити виплату раніше призначеної пенсії за віком ОСОБА_1 за період з 07.10.2009 по 17.09.2019 та в частині відмови про зобов`язання Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області поновити виплату раніше призначеної пенсії за віком ОСОБА_1 з компенсацією втрати частини доходів.
Змінити абзац 4 рішення Одеського окружного адміністративного суду від 14.02.2020 у справі №420/7835/19, виклавши його в такій редакції:
«Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області поновити виплату раніше призначеної пенсії за віком ОСОБА_1 з 07.10.2009 відповідно до норм Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» з компенсацією втрати частини доходів».
В іншій частині рішення Одеського окружного адміністративного суду від 14.02.2020 та постанову П`ятого апеляційного адміністративного суду від 27.05.2020 у справі №420/7835/19 - залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.
Суддя-доповідач                                                                                А.А. Єзеров
Суддя                                                                                                    В.М. Кравчук
Суддя                                                                                                    О.П. Стародуб