ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Головуючий суддя у першій інстанції: Біньковська Н.В.

20 березня 2023 року	Львів	Справа № 300/2288/22 пров. № А/857/1779/23	

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого-судді:                                         Бруновської Н.В.
суддів:                                                             Хобор Р.Б., Шавеля Р.М.
розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області на рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 09 січня 2023 року   у справі № 300/2288/22 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області     про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії, -
В С Т А Н О В И В :
06.06.2022р. ОСОБА_1 звернувся з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України у Івано - Франківській  області, у якому просив суд: 
- визнати протиправними дії щодо застосування обмеження максимальним розміром пенсії при виплаті такої та щодо зменшення розміру грошового забезпечення до 70% з 01.01.2018р.; 
- зобов`язати здійснити перерахунок та виплату суми пенсії за вислугу років у розмірі 90% суми грошового забезпечення, починаючи з 01 січня 2018 року без обмеження розміру пенсії максимальним розміром;
- зобов`язати здійснити виплату перерахованої пенсії з 01.04.2019р. без обмеження максимальним розміром, з урахуванням уже здійснених виплат, виходячи з 90% від грошового забезпечення, зазначеного в довідці про розмір грошового забезпечення станом на 05.03.2019р..
Рішенням Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 09.01.2023р. позов задоволено частково.
Суд визнав протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області щодо перерахунку і обчислення пенсії ОСОБА_1 на виконання Постанови Кабінету Міністрів України від 21.02.2018р. №103 "Про перерахунок пенсій особам, які звільнені з військової служби, та деяким іншим категоріям осіб" в розмірі 70 відсотків відповідних сум грошового забезпечення.
Також, суд зобов`язав Головне управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області здійснити з 01.01.2018р. - 31.03.2019р. перерахунок та виплату ОСОБА_1 пенсії за вислугу років, виходячи із розрахунку 90% відповідних сум грошового забезпечення, із врахуванням раніше виплачених сум.
Крім того, суд визнав протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області щодо обмеження ОСОБА_1 пенсії за вислугу років максимальним розміром, що не перевищує десяти прожиткових мінімумів, встановлених для осіб, які втратили працездатність.
При цьому, суд зобов`язав Головне управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області здійснити з 01.04.2019р. перерахунок та виплату пенсії ОСОБА_1 без обмеження пенсії максимальним розміром, із врахуванням проведених платежів. 
В задоволенні інших позовних вимог суд відмовив.  
Не погоджуючись із даним рішенням в частині задоволених позовних вимог, апелянт Головне управління Пенсійного фонду України у Івано - Франківській області подав апеляційну скаргу, в якій зазначає, що судом першої інстанції порушено норми матеріального та процесуального права.
Апелянт просить суд, рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 09.01.2023р. скасувати та прийняти нове рішення, яким в позові відмовити повністю.
Відповідно до п.3 ч.1 ст.311 КАС України, суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі: подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).
Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи скарги, законність і обґрунтованість рішення суду, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення виходячи з наступних підстав.
Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 з 11.12.1982р. перебуває на обліку та отримує пенсію за вислугу років в розмірі 90% від грошового забезпечення на підставі Закону України “Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб” в Головному управлінні Пенсійного фонду України у Івано - Франківській  області.
До 01.01.2018р. пенсія ОСОБА_1 обраховувалась в основному розмірі 90% відповідного грошового забезпечення, яке включало такі складові: посадовий оклад 1190,00 грн.; оклад за військове звання 130,00 грн.; процентна надбавка за вислугу років 40% – 528,00 грн.; льотний скл. при виконанні польотів 35% - 416,50 грн.; надбавка за кваліфікацію 12% - 142,80 грн.; надбавка за умови режимних обмежень, допуск ф.2 15% – 178,50 грн.; надбавка за виконання особливо важливих завдань 50% – 924,00 грн.; премія 10% – 119,00 грн. Розмір основної пенсії визначений в розмірі 90% грошового забезпечення склав 3265,92 грн. 
З 01.01.2018р. пенсійний орган на виконання Постанови Кабінету Міністрів України №103 від 21.02.2018р., на підставі виданої ІНФОРМАЦІЯ_1 довідки про розмір грошового забезпечення за нормами, чинними станом на 01.03.2018р., здійснив перерахунок пенсії позивачу та застосував новий максимальний розмір грошового забезпечення – 70%, який визначений ч.2 ст.13 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб". Розмір основної пенсії визначений в розмірі 70% грошового забезпечення склав - 7696,50 грн.
09.07.2021р. ІНФОРМАЦІЯ_2 видав довідку № 9/1/2199 про розмір грошового забезпечення ОСОБА_1 станом на 05.03.2019р. за посадою, яку він займав на день звільнення, яке включає, окрім посадового окладу в розмірі 5920,00 грн., окладу за військовим званням – 1410,00 грн. та надбавки за вислугу років – 3665,00 грн., також надбавку за таємність – 888,00 грн., надбавку за класність – 414,00 грн., надбавку за особливості проходження служби – 10995,00 грн., премію – 7696,00 грн., всього 30988,40 грн. 
Вказані обставини встановлені рішенням Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 28.09.2021р. в адміністративній справі №300/4361/21.
Рішенням Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 28.09.2021р. у справі №300/4361/21, суд зобов`язав Головне управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області здійснити ОСОБА_1 перерахунок та виплату пенсії на підставі довідки ІНФОРМАЦІЯ_3 № 9/1/2199 від 09.07.2021р., з урахуванням проведених платежів, з 01.04.2019р..  
Крім того, суд зобов`язав Головне управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області здійснити з 01.01.2018р. перерахунок та виплату ОСОБА_1 пенсії відповідно до ст. 63 Закону України “Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служб, та деяких інших осіб”, виходячи з відсоткового значення розміру пенсії 90% сум грошового забезпечення, з урахуванням виплачених сум. 
Вказане рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 28.09.2021р. у справі №300/4361/21 набрало законної сили 24.03.2022р., що підтверджується постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 24.03.2022р.
На виконання рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 28.09.2021р. у справі №300/4361/21 пенсійний орган здійснив перерахунок позивачу пенсії за вислугу років. Однак, пенсія визначена у розмірі 70% грошового забезпечення в розмірі 21691,88 грн. та обмежив виплату такої максимальним розміром 19340,00 грн.
ч.4 ст.78 КАС України передбачено, що обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.
В липні 2022р. ОСОБА_1 через уповноваженого представника звернувся із заявою до Головного управління Пенсійного фонду України у Івано - Франківській  області з вимогою здійснити перерахунок пенсії відповідно до довідки про розмір грошового забезпечення у розмірі 90% грошового забезпечення без обмеження максимальним розміром.
04.08.2022р. Головне управління Пенсійного фонду України у Івано - Франківській області листом №0900-0202-8/28176 відмовив позивачу у здійсненні перерахунку та виплати пенсії на підставі вищезазначеної довідки про розмір його грошового забезпечення у зв`язку з відсутністю правових підстав.
ч.2 ст.19 Конституції України встановлено, що органи державної влади, їх посадові особи повинні діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Спеціальним законом, який регулює правовідносини у сфері пенсійного забезпечення громадян України із числа осіб, які перебували на військовій службі, службі в органах внутрішніх справ, є Закон України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» №2262-ХІІ.
ч.2 ст.13 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб»  (у редакції, чинній на час призначення позивачу пенсії) максимальний розмір пенсії, обчислений відповідно до цієї статті, не повинен перевищувати 90 процентів відповідних сум грошового забезпечення, а особам, які під час проходження служби брали участь у ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС і віднесені в установленому законом порядку до категорії 1, - 100 процентів, до категорії 2, - 95 процентів.
Законом України «Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи»(далі Закон № 3668-VI) та Законом України «Про запобігання фінансової катастрофи та створення передумов для економічного зростання в Україні» (далі  Закон № 1166-VII) внесено зміни до ч.2 ст.13 Закону №2262-ХІІ, яким встановлено, що максимальний розмір пенсії, обчислений відповідно до цієї статті, не повинен перевищувати 70% відповідних сум грошового забезпечення.
Водночас суд апеляційної інстанції зауважує, що порядок перерахунку раніше призначених пенсій військовослужбовців урегульований не ст.13 Закону «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», а іншими нормами права, а саме:ст.63 Закону «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», Постановою Кабінету Міністрів України від 13.02.2008р. №45 «Порядок проведення перерахунку пенсій, призначених відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» (далі Порядок № 45).
ст.63 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» визначено, що перерахунок раніше призначених пенсій військовослужбовцям, особам, які мають право на пенсію за цим Законом, та членам їх сімей у зв`язку із введенням в дію цього провадиться за документами, що є у пенсійній справі, а також додатковими документами, поданими пенсіонерами на час перерахунку. Якщо пенсіонер згодом подасть додаткові документи, які дають право на подальше підвищення пенсії, то пенсія перераховується за нормами цього  Закону. При цьому перерахунок провадиться за минулий час, але не більш як за 12 місяців з дня подання додаткових документів і не раніше, ніж з дня введення в дію цього  Закону. Усі призначені за цим Законом пенсії підлягають перерахунку у зв`язку з підвищенням грошового забезпечення відповідних категорій військовослужбовців, осіб, які мають право на пенсію за цим Законом, на умовах, у порядку та розмірах, передбачених КМУ. У разі якщо внаслідок перерахунку пенсій, передбаченого цією частиною, розміри пенсій звільненим із служби військовослужбовцям, особам, які мають право на пенсію за цим Законом, є нижчими, зберігаються розміри раніше призначених пенсій.
ст.22 Конституції України  встановлено, що права і свободи людини і громадянина, закріплені цією  Конституцією, не є вичерпними. Конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані. При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.
При вирішені даного спору до застосування підлягають положення ст.58 Конституції України, за змістом якої, Закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.
З аналізу викладених норм видно, що при перерахунку пенсії відповідним категоріям військовослужбовців та особам, які мають право на пенсію за цим Законом, має застосовуватися норма, що визначає розмір грошового забезпечення у відсотках, яка діяла на момент призначення пенсії. Внесені Законом України «Про запобігання фінансової катастрофи та створення передумов для економічного зростання в Україні» зміни до ч. 2  ст. 13 Закону «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» щодо встановлення граничного розміру пенсії за вислугу років у розмірі 70% від сум грошового забезпечення не стосуються перерахунку вже призначеної пенсії, оскільки процедура призначення та перерахунку пенсії різні за змістом і механізмом їх проведення.
Зважаючи на те, що позивач набув право на пенсію у розмірі 90% від суми грошового забезпечення з моменту призначення пенсії, відповідно до ст.22 Конституції України не допускається звуження права позивача на перерахунок розміру пенсії у меншому відсотковому відношенні.
Конституційний Суд України неодноразово розглядав питання, пов`язані з реалізацією права на соціальний захист, і сформулював правову позицію, згідно з якою  Конституція України  виокремлює певні категорії громадян України, що потребують додаткових гарантій соціального захисту з боку держави. До них, зокрема, належать громадяни, які відповідно до  ст.17 Конституції України  перебувають на службі у військових формуваннях та правоохоронних органах держави, забезпечуючи суверенітет і територіальну цілісність України, її економічну та інформаційну безпеку, а саме: у Збройних Силах України, органах Служби безпеки України, міліції, прокуратури, охорони державного кордону України, податкової міліції, Управління державної охорони України, державної пожежної охорони, Державного департаменту України з питань виконання покарань тощо (рішення Конституційного Суду України від 6 липня 1999 року № 8-рп/99  у справі щодо права на пільги та від 20 березня 2002 року № 5-рп/2002 у справі щодо пільг, компенсацій і гарантій).
У зазначених рішеннях Конституційний Суд України вказав, що необхідність додаткових гарантій соціальної захищеності цієї категорії громадян як під час проходження служби, так і після її закінчення зумовлена насамперед тим, що служба у Збройних Силах України, інших військових формуваннях та правоохоронних органах держави пов`язана з ризиком для життя і здоров`я, підвищеними вимогами до дисципліни, професійної придатності, фахових, фізичних, вольових та інших якостей.
Це повинно компенсуватися наявністю підвищених гарантій соціальної захищеності, тобто комплексу організаційно-правових економічних заходів, спрямованих на забезпечення добробуту саме цієї категорії громадян як під час проходження служби, так і після її закінчення.
Виходячи із висловленого у рішеннях Конституційного Суду України розуміння сутності соціальних гарантій військовослужбовців та прирівняних до них осіб зміст та обсяг досягнутих ними соціальних гарантій не може бути звужено шляхом внесення змін до законодавства, а правовідносини по їхньому пенсійному забезпеченню виникають не в момент звернення за призначенням пенсії, а в момент виникнення права на її призначення.
Крім того, вирішуючи спір, суд апеляційної інстанції враховує, що 16 жовтня 2019 року Велика Палата Верховного Суду ухвалила рішення у зразковій справі № 240/5401/18 (провадження № 11-198заі19), в якому дійшла висновку, що відсотковий розмір при призначенні пенсії визначається ст.13 Закону 2262-XII на момент призначення пенсії, а розміри складових пенсії визначаються Кабінетом Міністрів України.
Системний аналіз вказаних норм, дають підстави для висновків, що такі складові пенсії, як і їх розміри, не є сталими і регулюються постановами Кабінету Міністрів України. 
Разом з тим, відсоткове співвідношення, встановлене ст.13 Закону «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», уже призначеної пенсії до складових грошового забезпечення (окладу) є сталим, оскільки визначається на день призначення пенсії.
Таким чином, судом першої інстанції вірно встановлено, що при перерахунку пенсії змінною величиною є лише розмір грошового забезпечення, однак відсоткове значення розміру основної пенсії, яке обчислюється при її призначенні відповідно до наявної у позивача вислуги років, є незмінним.
З врахуванням наведеного, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що відмова пенсійного органу від здійснення перерахунку пенсії ОСОБА_1 з урахуванням розміру пенсії 90% грошового забезпечення та призначення пенсії з урахуванням 70% грошового забезпечення звужує права останнього. При перерахунку пенсії позивачу, пенсійний орган повинен був застосувати норми ч.2 ст.13 Закону «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» в редакції Закону, що діяла на час призначення останньому пенсії у 1996 році, якою максимальний розмір грошового забезпечення для призначення пенсії передбачав не більше 90% від розміру грошового забезпечення.
Одночасно суд апеляційної інстанції звертає увагу пенсійного органу на те, що при здійсненні перерахунку пенсійного забезпечення позивачу на виконання Постанови Кабінету Міністрів України від 21.02.2018р. №103 "Про перерахунок пенсій особам, які звільнені з військової служби, та деяким іншим категоріям осіб" (далі Порядок № 103), якою установлено для перерахунку склад грошового забезпечення військовослужбовця станом на березень 2018 року, використовуючи довідку про розмір грошового забезпечення позивача, складену за показниками станом на 01.03.2018р. без включення щомісячних додаткових видів забезпечення і премії, протиправно зменшено розмір процентної складової основної частини пенсії із 90% до 70% відповідних сум грошового забезпечення, а тому позовні вимоги в цій частині є обґрунтованими та підлягають до задоволення, про що вірно зазначено судом першої інстанції.
Також колегія суддів зазначає, що сформований висновок про право позивача на перерахунок, обчислення і виплату пенсії за вислугу років у розмірі 90% відповідних сум грошового забезпечення стосується саме забезпечення, яке визначено у попередній довідці, виданій обласним військовим комісаріатом за законодавством відповідно до положень Постанови №103 і Порядку №45, які були чинними в період з 01.01.2018р. - 05.03.2019р.
Складові грошового забезпечення позивача в такій довідці (посадовий оклад, оклад за військовим званням, надбавка за вислугу років) визначені обласним військовим комісаріатом на підставі введеної в дію із 01.03.2018р. Постанови Кабінету Міністрів України № 704 від 30.08.2017р. "Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб".
Постановою №704 з 01.03.2018р. значно підвищено тарифну сітку розрядів і коефіцієнтів посадових окладів та додаткових видів грошового забезпечення (їх відсоткове значення) військовослужбовців, чого не мало місце при призначенні пенсії позивачу, і якому із старого складу відповідного грошового забезпечення пенсію обчислено в розмірі 90% суми його грошового забезпечення. Тобто, пенсія позивачу до 01.03.2018р. обчислювалася від видів і сум грошового забезпечення, розрахованого відповідно до постанови Кабінету Міністрів України № 1294 від 07.11.2007р.
Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 12.12.2018р. в справі №826/3858/18 визнано протиправними та нечинними, серед іншого, п.1 постанови Кабінету Міністрів України від 21 лютого 2018 року №103 "Про перерахунок пенсій особам, які звільнені з військової служби, та деяким іншим категоріям осіб" та зміни до п.5 і додатку 2 Порядку проведення перерахунку пенсій, призначених відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військ служби, та деяких інших осіб", затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 13 лютого 2008 року № 45 "Про затвердження Порядку проведення перерахунку пенсій, призначених відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб". 
05.03.2019р. Шостий апеляційний адміністративний суд постановою залишив без задоволення апеляційну скаргу Кабінету Міністрів України, рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 12.12.2018р. - без змін.
Постановою Шостого апеляційного адміністративного суду № 826/6453/18 від 29.01.2020р. визнано протиправним та скасовано п.6 постанови Кабінету Міністрів України від 21.02.2018р. № 103 “Про перерахунок пенсій особам, які звільнені з військової служби, та деяким іншим категоріям осіб”, яким вносилися зміни у Порядок № 45 (зокрема, у п.п. 1, 2, 3, 5 та додаток 2, а також доповнено цей Порядок додатком 3).
ч.2 ст.265 КАС України нормативно-правовий акт втрачає чинність повністю або в окремій його частині з моменту набрання законної сили відповідним рішенням суду. Згідно з частиною першою статті 325 КАС України постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття. 
Отже, з 05.03.2019р.  п.1, п.2 Постанови №103 та зміни до п.5 і додатку 2 Порядку № 45 втратили чинність. 
Колегія суддів зазначає, що спірні правовідносини додатково врегульовані правовими висновками, сформованими Верховним Судом у рішенні від 17.12.2019р. та Великою Палатою Верховного Суду в постанові від 24.06.2020а. в зразковій справі № 160/8324/19.
Однак, пенсійний орган на виконання рішення суду в справі №300/4361/21 повторно протиправно зменшив розмір пенсійного забезпечення ОСОБА_1 до 70% грошового забезпечення.     
Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про відсутність правових підстав для застосовування правової позиції, яка викладена Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 16.10.2019р., ухваленої у зразковій справі № 240/5401/18 (Пз/9901/58/18), оскільки змінились фактичні обставини правового регулювання спірних правовідносин з врахуванням висновку, викладеного в іншій постанові Великої Палати Верховного Суду від 24.06.2020р. в зразковій справі № 160/8324/19.
Одночасно, колегія суддів відхиляє покликання апелянта на Постанови Восьмого апеляційного адміністративного суду у справах №300/5696/21, №300/6236/21, №300/6471/21,№300/5365/21,№ 305475/21 №380/24477/21 за необґрунтованістю, оскільки спірні правовідносини у кожній справі є індивідуальними.
Разом з тим, колегія суддів звертає увагу апелянта на те, що ч.5 ст. 242 КАС України передбачено, що при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду, що в даному випадку вірно було зроблено судом першої інстанції.
ст.2 Закону України «Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи» № 3668-VI від 08 липня 2011 року  (далі  Закон № 3668-VI), максимальний розмір пенсії (крім пенсійних виплат, що здійснюються з Накопичувального пенсійного фонду) або щомісячного довічного грошового утримання (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб,  які мають особливі заслуги перед  Батьківщиною), призначених (перерахованих) відповідно до Митного кодексу України, законів України «Про державну службу», «Про прокуратуру», «;Про статус народного депутата України», «;Про Національний банк України», «;Про Кабінет Міністрів України», «Про дипломатичну службу», «;Про службу в органах місцевого самоврядування», «Про судову експертизу», «Про статус і соціальний захист громадян, як постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», «;Про державну підтримку засобів масової інформації та соціальний захист журналістів», «;Про наукову і науково-технічну діяльність», «;Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», «;Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», «;Про пенсійне забезпечення», «;Про судоустрій і статус суддів», Постанови Верховної Ради України від 13 жовтня 1995 року «Про затвердження Положення про помічника-консультанта народного депутата України», не може перевищувати десяти прожиткових мінімумів, установлених для осіб, які втратили працездатність.
Закон «Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи» набрав чинності з 01 жовтня 2011 року, як це передбачено п.1 Прикінцевих та перехідних положень.
В п.2 Прикінцевих та перехідних положень Закону «Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи» обмеження пенсії (щомісячного довічного грошового утримання) видно, що максимальним розміром, встановленим цим Законом, не поширюється на пенсіонерів, яким пенсія (щомісячне довічне грошове утримання) призначена до набрання чинності цим Законом. Пенсіонерам, яким пенсія (щомісячне довічне грошове утримання) призначена до набрання чинності цим Законом і в яких розмір пенсії (щомісячного довічного грошового утримання) (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною) перевищує максимальний розмір пенсії (щомісячного довічного грошового утримання), встановлений цим Законом, виплата пенсії (щомісячного довічного грошового утримання) (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною) здійснюється без індексації, без застосування положень частин другої та третьої статті 42 Закону України  Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування  та проведення інших перерахунків, передбачених законодавством, до того часу, коли розмір пенсії (щомісячного довічного грошового утримання) (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною) відповідатиме максимальному розміру пенсії (щомісячного довічного грошового утримання), встановленому цим Законом.
Законом «Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи» внесено зміни у ч.7  ст.43 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» № 2262-XII від 09 квітня 1992 року (далі  Закон № 2262-XII), яку викладено в такій редакції: максимальний розмір пенсії (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною) не може перевищувати десяти прожиткових мінімумів, установлених для осіб, які втратили працездатність.
Рішенням Конституційного Суду України від 20 грудня 2016 року № 7-рп/2016  визнано такими, що не відповідають  Конституції України  (є неконституційними), положення ч.7 ст. 43 Закону «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб».
В п.2 резолютивної частини цього Рішення визначено, що положення ч.7 ст.43 Закону «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», які визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього Рішення, тобто 20 грудня 2016 року.
Конституційний Суд України у Рішенні від 20 грудня 2016 року № 7-рп/2016, яким визнав таким, що не відповідають ст.17 Конституції України, положення ч.7 ст43 Закону «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», виходив із того, що норми-принципи ч.5 ст.17 Конституції України щодо забезпечення державою соціального захисту громадян України, які перебувають на службі у Збройних Силах України та в інших військових формуваннях, а також членів їхніх сімей є пріоритетними та мають безумовний характер. Тобто, заходи, спрямовані на забезпечення державою соціального захисту вказаної категорії осіб, зокрема, у зв`язку з економічною доцільністю, соціально-економічними обставинами не можуть бути скасовані чи звужені. При цьому, Конституційний Суд України стверджує, що обмеження максимального розміру пенсії, призначеної особам, яким право на пенсійне забезпечення встановлене  Законом «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», порушує суть конституційних гарантій щодо безумовного забезпечення соціального захисту осіб, передбачених ч.5 ст.17 Конституції України, які зобов`язані захищати суверенітет, територіальну цілісність і недоторканність України.
Обмеження граничного розміру пенсії, призначеної на підставі Закону «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», десятьма прожитковими мінімумами, установленими для осіб, які втратили працездатність, введено в дію Законом «Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи», яким внесено зміни у ст.43 Закону «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», шляхом викладення її в редакції Закону «Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи».
Колегія суддів зазначає, що буквальне розуміння змін внесених Законом № 1774-VIII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України», з урахуванням рішення Конституційного Суду України № 7-рп/2016 від 20 грудня 2016 року  дозволяє стверджувати, що у  Законі «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» відсутня ч.7 ст.43, а внесені до неї зміни, що полягають у зміні слів і цифр є нереалізованими.
Отже, протягом 2017-2020 років ст.43 Закону «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» не передбачала і не передбачає положення про те, що максимальний розмір пенсії не може перевищувати десяти прожиткових мінімумів, а отже, внесені  Законом № 1774-VIII  до частини сьомої зазначеної статті, яка визнана неконституційною і втратила чинність, зміни (щодо періоду, протягом якого діють обмеження пенсії), самі по собі не створюють підстав для такого обмеження.
Аналогічна правова позиція викладена в постановах Верховного Суду від 06 листопада 2018 року у справі № 522/3093/17, 08 серпня 2019 року у справі № 522/3271/17, 30 жовтня 2020 року у справі № 522/16881/17, 31 березня 2021 року у справі № 815/3000/17.
Крім того, суд апеляційної інстанції звертає увагу, що вказані зміни не мають ніякого відношення до перерахунку пенсії осіб, яким право на пенсійне забезпечення встановлене Законом «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», оскільки встановлювали конкретний період обмеження, а саме по 31 грудня 2017 року, у той час як предметом спірних правовідносин є обмеження пенсії позивача максимальним розміром під час здійснення її перерахунку з 01 квітня 2019 року.
Колегія суддів зазначає, що положення ч.7 ст.43 Закону «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» та положення ч.1 ст.2 Закону «Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи» (у частині поширення її дії на  Закон № 2262-ХІІ), прийняті одночасно для регулювання одних і тих самих правовідносин (обмеження максимальним розміром пенсій, призначених відповідно до  Закону № 2262-XII) та є однаковими за змістом.
Конституційним Судом України у Рішенні від 20 грудня 2016 року № 7-рп/2016 надано оцінку правовому регулюванню спірних правовідносин (обмеження максимальним розміром пенсії військовослужбовців) та визнано таким, що не відповідає ст.17 Конституції України положення ч.7 ст. 43 Закону «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб».
При цьому, положення ст.2 Закону «Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи» (у частині поширення її дії на  Закон № 2262-XII), які дублюють зміст ч.7 ст.43 Закону № 2262-XII, тобто є однопредметними правовими нормами, які прийняті одночасно для регулювання спірних правовідносин - змін не зазнали та передбачали обмеження максимальним розміром пенсії військовослужбовців.
Тобто, на момент виникнення спірних правовідносин була наявна колізія між Законом «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» з урахуванням Рішення Конституційного Суду України від 20 грудня 2016  року № 7-рп/2016  та  Законом «Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи»  - у частині обмеження максимальним розміром пенсії військовослужбовців.
Суд апеляційної інстанції звертає увагу на те, що суб`єктом владних повноважень, у спірних правовідносинах, надано перевагу найменш сприятливому для позивача підходу та застосовано положення «Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи». Оскільки норми вказаних законів неоднаково регулюють правовідносини щодо пенсійного забезпечення військовослужбовців у частині обмеження їх пенсії максимальним розміром.
Колегія суддів вважає помилковими покликання пенсійного органу на наявність у ст.2 Закону «Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи» положень стосовно можливості обмеження пенсії максимальним розміром на рівні 10 прожиткових мінімумів для непрацездатних осіб, оскільки Конституційний Суд України неодноразово зазначав, що необхідність додаткових гарантій соціальної захищеності військовослужбовців як під час проходження служби, так і після її закінчення зумовлена, зокрема, тим, що служба у Збройних Силах України, інших військових формуваннях та правоохоронних органах держави пов`язана з ризиком для життя і здоров`я, підвищеними вимогами до дисципліни, професійної придатності, фахових, фізичних, вольових та інших якостей (абзац другий пункту 3 мотивувальної частини Рішення від 20 березня 2002 року № 5-рп/2002, абзац четвертий пункту 3 мотивувальної частини Рішення від 17 березня 2004 року № 7-рп/2004).
ч.2 ст. 6 КАС України передбачено, що суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини.
Згідно ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»  суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.
Європейський суд з прав людини (далі  ЄСПЛ) у пунктах 52, 56 рішення від 14 жовтня 2010  року  у справі «Щокін проти України» зазначив, що тлумачення й застосування національного законодавства є прерогативою національних органів. Суд, однак, зобов`язаний переконатися в тому, що спосіб, у який тлумачиться й застосовується національне законодавство, призводить до наслідків, сумісних із принципами Конвенції з погляду тлумачення їх у світлі практики Суду. На думку ЄСПЛ, відсутність у національному законодавстві необхідної чіткості та точності, які передбачали можливість різного тлумачення, порушує вимогу «якості закону», передбачену Конвенцією, і не забезпечує адекватний захист від свавільного втручання публічних органів державної влади в майнові права заявника. Таким чином, у випадку існування неоднозначного або множинного тлумачення прав та обов`язків особи в національному законодавстві, органи державної влади зобов`язані застосувати підхід, який був би найбільш сприятливим для особи.
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 06 листопада 2018 року у справі № 812/292/18 зазначила, що норми законодавства, які допускають неоднозначне або множинне тлумачення, завжди трактуються на користь особи.
У постанові від 13 лютого 2019 року, Велика Палата Верховного Суду у зразковій справі № 822/524/18, із покликанням на положення ст.ст.  1,  8,  92 Конституції України, а також на ст.9 Міжнародного пакту про економічні, соціальні і культурні права дійшла висновків, що у випадку існування неоднозначного або множинного тлумачення прав та обов`язків особи в національному законодавстві, наявність у національному законодавстві правових «прогалин» щодо захисту прав людини та основних свобод, зокрема, у сфері пенсійного забезпечення, органи державної влади зобов`язані застосувати підхід, який був би найбільш сприятливим для особи.
З огляду на вищенаведене, колегія суддів погоджується із висновками суду першої інстанції про те, що у цій справі застосуванню підлягають норми Закону «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» з урахуванням  Рішення Конституційного Суду України від 20 грудня 2016 року, № 7-рп/2016, а не норми  Закону «Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи».
Вищевказане узгоджується із правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постанові від 16 грудня 2021 року у справі № 400/2085/19.
Стосовно доводів апелянта про те, що частина позовних вимог знаходиться за межами, передбаченого ч.2 ст.122 КАС України шестимісячного строку звернення до суду, покликаючись у зв`язку з цим на практику Верховного Суду, зокрема постанову Великої Палати Верховного Суду від 24.12.2020р. у справі №510/1286/16-а, колегія суддів зазначає наступне.
Так, ч.ч.1, 2 ст.122 КАС України передбачено, що позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.
Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.
Загальні правила, закріплені у нормах адміністративного процесуального законодавства, передбачають обчислення строку звернення до суду за захистом прав, свобод чи інтересів з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення цих прав, свобод, інтересів.
Поняття «повинна була дізнатись», використане у ст. 122 КАС України, слід тлумачити як неможливість незнання, припущення про високу вірогідність дізнатися, а не обов`язок особи дізнатися про порушення своїх прав. Зокрема, особа повинна була дізнатися про порушення своїх прав, якщо: особа знала про прийняття оскаржуваного рішення та знала про обставини його прийняття. Незнання про порушення через байдужість до своїх прав або небажання дізнатися не є поважною причиною пропуску строку звернення до суду.
Верховний Суд у постанові від 02 березня 2021 року по справі №758/7700/17 зазначив, що у спорах, що виникають з органами Пенсійного фонду України, особа може дізнатися, що її права порушені, зокрема, з моменту отримання грошових виплат, при отриманні від органу Пенсійного фонду України повідомлення про призначення пенсії, відповіді на надісланий запит щодо розміру пенсії, нормативно-правових документів, на підставі яких був здійснений саме такий розрахунок.
У свою чергу, ч. 3 ст.51 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» встановлено, що перерахунок пенсій у зв`язку із зміною розміру хоча б одного з видів грошового забезпечення відповідних категорій військовослужбовців, осіб, які мають право на такий перерахунок згідно з цим Законом, або у зв`язку із введенням для зазначених категорій осіб нових щомісячних додаткових видів грошового забезпечення (надбавок, доплат, підвищень) та премій у розмірах, встановлених законодавством, не проведений з вини органів Пенсійного фонду України та/або державних органів, які видають довідки для перерахунку пенсії, провадиться з дати виникнення права на нього без обмеження строком.
За таких обставин, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов вірного висновку про наявність підстав для часткового задоволення позову, оскільки суб`єкт владних повноважень в особі Головного управління Пенсійного фонду України у Івано - Франківській області діяв не у спосіб визначений законами та Конституцією України. В іншій частині судове рішення не оскаржується.
Інші доводи апеляційної скарги фактично зводяться до переоцінки доказів та незгодою апелянта з висновками суду першої інстанцій по їх оцінці, тому не можуть бути прийняті апеляційною інстанцією.
Колегія суддів також враховує позицію ЄСПЛ (в аспекті оцінки аргументів апелянта), сформовану у справі “Серявін та інші проти України” (№ 4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі “Руїс Торіха проти Іспанії” (RuizTorijav. Spain) № 303-A, пункт 29).
Також,  п.41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, визначено, що обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.
Згідно ст.242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.
ст.316 КАС України передбачено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Із врахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції є законним, доводи апеляційної скарги зроблених судом першої інстанції висновків не спростовують і при ухваленні оскарженого судового рішення порушень норм матеріального та процесуального права ним допущено не було, тому, відсутні підстави для скасування чи зміни рішення суду першої інстанції.
Керуючись ст.ст. 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд-
П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області – залишити без задоволення, а рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 09 січня 2023 року   у справі № 300/2288/22- без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених п.2 ч.5 ст.328 КАС України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя	 	Н. В. Бруновська 	
судді	 	Р. Б. Хобор 	
 	 	Р. М. Шавель  	
Повне судове рішення складено 20.03.2023р