ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 січня 2023 року 
м. Київ
справа №640/2536/20
адміністративне провадження № К/990/14947/22 
Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду: 
судді-доповідача - Уханенка С.А.,
суддів - Кашпур О.В., Шевцової Н.В.,
розглянув у письмовому провадженні як суд касаційної інстанції справу
за позовом ОСОБА_1 до Офісу Генерального прокурора про визнання протиправним і скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії, провадження у якій відкрито
за касаційною скаргою Офісу Генерального прокурора на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 28 травня 2021 року (суддя Мазур А.С.) та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 01 лютого 2022 року (суддя-доповідач Собків Я.М., судді Глущенко Я.Б., Черпіцька Л.Т.), 
У С Т А Н О В И В:
I. Суть спору 
1. У лютому 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Офісу Генерального прокурора, в якому просив: визнати протиправним і скасувати рішення прокурора відділу роботи з кадрами Головної військової прокуратури Сергійчука С.О. від 04.11.2019 про розрахунок вислуги років військовослужбовця на пенсію капітана юстиції ОСОБА_1 ; зобов`язати відповідача провести належний розрахунок його вислуги років та виплатити одноразову грошову допомогу в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби (повних 12 років) у сумі 386127,00 грн.
2. На обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що станом на день виключення зі списків особового складу Головної військової прокуратури Генеральної прокуратури України, де він проходив військову службу, його вислуга років становила 12 років 03 місяці 05 днів, що давало йому право на отримання одноразової грошової допомоги в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби відповідно до частини другої статті 15 Закон України від 20.12.1991 №2011-XII «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» (далі - Закон №2011-XII). Проте відповідач не виплатив йому вказану допомогу, оскільки безпідставно не врахував до його вислуги період навчання у Військовому інституті Одеського національного політехнічного університету з 01.02.2008 по 31.07.2010, після закінчення якого його присвоєно військове звання (01 рік 03 місяці в обчисленні шість місяців за один рік навчання), періоди роботи стажистом на вакантній посаді помічника прокурора Нахімовського району м. Севастополя та стажистом на вакантній посаді прокурора прокуратури Нахімовського району м. Севастополя з 26.07.2011 по 24.07.2012 (11 місяців 29 днів), пільговий період відрядження в район проведення антитерористичної операції в Донецькій та Луганській областях (22 дні, що в пільговому обчисленні становить 2 місяці 06 днів) та період з дня складення розрахунку його вислуги років (04.11.2019) по дату фактичного виключення зі списків особового складу Головної військової прокуратури Генеральної прокуратури України (16.12.2019) - 01 місяць 12 днів. 
ІІ. Рішення судів першої та апеляційної інстанцій і мотиви їхнього ухвалення
3. Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 28 травня 2021 року, залишеним без змін постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 01 лютого 2022 року, позов задоволено частково: визнано протиправними дії Офісу Генерального прокурора щодо неврахування до розрахунку вислуги років ОСОБА_1 на пенсію 11 місяців 29 днів його роботи стажистом в органах прокуратури та 01 місяць 12 днів служби з моменту проведення такого розрахунку до дня фактичного виключення зі списків особового складу Головної прокуратури Генеральної прокуратури України; зобов`язано Офіс Генерального прокурора виплатити ОСОБА_1 грошову допомогу в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби (повних 10 років), встановлену частиною другою статті 15 Закону №2011-XII. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.
4. Задовольняючи частково позов, суди попередніх інстанцій виходили з того, що законодавство, чинне на час роботи позивача стажистом в органах прокуратури, передбачало зарахування такої роботи до стажу, що дає право на пенсію за вислугою років, тому відповідач протиправно не зарахував цей період до вислуги років позивача. Крім того, зарахуванню до вислуги років позивача, за висновком судів, безумовно підлягає й період проходження ним служби з дня проведення відповідачем розрахунку вислуги років до дня фактичного виключення зі списків особового складу органу прокуратури. 
5. Водночас суди дійшли висновку про відсутність підстав для зарахування до вислуги років позивача часу навчання у Військовому інституті Одеського національного політехнічного університету, який збігається з періодом його навчання в Національному університеті «Одеська юридична академія», що був зарахований відповідачем .до вислуги років. Так само суди погодилися з доводами відповідача щодо відсутності підстав для зарахування до вислуги років позивача часу його відрядження до Донецької та Луганської областей, оскільки фактичні обставини справи свідчать про виконання ним службових обов`язків у зоні проведення антитерористичної операції та операції Об`єднаних сил, а не про безпосередню участь у цих операціях.
6. З урахуванням періодів роботи, визнаних судами такими, що підлягають зарахуванню до вислуги років, загальна вислуга років позивача склала 10 років 09 місяців 29 днів, що зумовило покладення на відповідача обов`язку виплатити ОСОБА_1 одноразову грошову допомогу, передбачену частиною другою статті 15 Закону №2011-XII.
III. Провадження в суді касаційної інстанції
7. У касаційній скарзі Офіс Генерального прокурора, посилаючись на неправильне застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального права, просить скасувати ухвалені судові рішення в частині задоволених позовних вимог та прийняти в цій частині нове рішення, яким відмовити в задоволенні позову. 
8. За доводами відповідача, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, висновок судів попередніх інстанцій про зарахування позивачеві стажу роботи стажистом в органах прокуратури до вислуги років для визначення розміру одноразової грошової допомоги, передбаченої частиною другою статті 15 Закону №2011-XII, обумовлений неправильним тлумаченням і застосуванням положень статей 56 і 50-1 Закону України від 05.11.1991 №1789-XII «Про прокуратуру», якими передбачено зарахування часу роботи стажистами в органах прокуратури до загального стажу, що дає право на пенсію за вислугою років, а не до спеціального стажу на посадах прокурорів, що включається до строку календарної служби для визначення розміру одноразової грошової допомоги відповідно до пункту «ж» частини першої статті 17 Закону України 09.04.1992 №2262-XII «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» (далі - Закон №2262-XII) та абзацу восьмого пункту 1 постанови Кабінету Міністрів України від 17.07.1992 №393 «Про порядок обчислення вислуги років, призначення та виплати пенсій і грошової допомоги особам, які мають право на пенсію відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», крім військовослужбовців строкової служби і членів їх сімей та прирівняних до них осіб» (далі - постанова КМУ №393). Зазначає, що аналогічні норми щодо зарахування часу роботи стажистами виключно до загального стажу для отримання права на пенсію за вислугою років закріплені у статях 15 і 86 нового Закону України «Про прокуратуру» від 14.10.2014 №1697-VII, який підлягає застосуванню до спірних правовідносин.
9. У відзиві на касаційну скаргу ОСОБА_1 просить залишити рішення судів першої та апеляційної інстанцій без змін, стверджуючи про їхню законність і обґрунтованість. Спростовуючи доводи відповідача, позивач вказує, що на посаді стажиста він мав правовий статус прокурора, що підтверджується, зокрема, приписами пункту 4 Положення про порядок стажування в органах прокуратури України, затвердженого наказом Генерального прокурора України від 30.12.2009 №80, розділом 3 Порядку проведення стажування осіб, які не мають досвіду роботи в органах прокуратури України, затвердженого наказом Генеральної прокуратури України від 25.08.2016 №308, фактичним виконанням ним повноважень прокурора у вказаний період, а також наказом Генерального прокурора України від 29.01.2019 №71-вк, згідно з яким станом на 01.01.2019 до його вислуги років зараховано 9 років 10 місяців 25 днів, тобто включнео час роботи стажистом.
10. Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального і процесуального права, правової оцінки обставин у справі, колегія суддів виходить з такого.
IV. Установлені судами фактичні обставини справи
11. Упродовж 2015-2019 років ОСОБА_1 проходив військову службу на посадах прокурорів і слідчих військових прокуратур, востаннє наказом Генерального прокурора України від 21.06.2019 №455вк призначений на посаду прокурора спеціального відділу Головної військової прокуратури Генеральної прокуратури України.
12. Наказом Міністра оборони України від 02.12.2019 №686 капітана юстиції           ОСОБА_1 звільнено з військової служби у запас за підпунктом «г» (у зв`язку із скороченням штатів) пункту 2 частини п`ятої статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу».
13. Наказом Генерального прокурора від 11.12.2019 №1092-вк позивача з 16.12.2019 звільнено з військової служби у запас відповідно до підпункту «г» пункту 2 частини п`ятої статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», виключено зі списків особового складу Головної військової прокуратури Генеральної прокуратури України, усіх видів забезпечення та направлено його особову справу до Голосіївського районного у місті Києві військового комісаріату.
14. Згідно із розрахунком вислуги років військовослужбовця на пенсію від 04.11.2019, складеного прокурором відділу роботи з кадрами Головної військової прокуратури С.Сергійчуком, загальна вислуга років позивача становить 09 років 08 місяців 18 днів (повних 9 років).
15. Не погодившись із проведеним розрахунком, позивач подав рапорт від 05.11.2019, в якому просив провести перерахунок його вислуги років, включивши до неї періоди його роботи на посадах стажиста на вакантній посаді помічника прокурора та стажиста на вакантній посаді прокурора прокуратури Нахімовського району м. Севастополя з 27.07.2011 по 24.07.2012, час навчання у цивільних навчальних закладах Одеської юридичної академії з 01.09.2006 про 15.07.2011 та час навчання у Військовому інституті Одеського національного політехнічного університету (2 роки 6 місяців).
16. Листом від 12.12.2019 №10/7-1248 вих.19 в.о. начальника відділу роботи з кадрами Головної військової прокуратури Генеральної прокуратури України, пославшись на пункт 1 постанови КМУ №393, відповів позивачу про відсутність підстав для зарахування до його вислуги років часу роботи на посадах стажиста в органах прокуратури. Зазначив, що аналогічну позицію з цього питання займає Департамент кадрової політики Міністерства оборони України, копію листа якого від 22.11.2019 №226/5/92 додано до відповіді.
V. Позиція Верховного Суду
17. За приписами частини першої статті 341 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) суд касаційної інстанції переглядає судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.
18. Касаційне провадження у цій справі відкрито в межах доводів касаційної скарги щодо неправильного застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального права при вирішенні питання про зарахування часу роботи стажистами в органах прокуратури до вислуги років, що дає право на отримання одноразової грошової допомоги при звільненні з військової служби у зв`язку із скороченням штатів.
19. Отже, судові рішення підлягають касаційному перегляду виключно у вказаній частині.
20. Закон №2011-XII відповідно до Конституції України визначає основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей, встановлює єдину систему їх соціального та правового захисту, гарантує військовослужбовцям та членам їх сімей в економічній, соціальній, політичній сферах сприятливі умови для реалізації їх конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни та регулює відносини у цій галузі.
21. Відповідно до частини другої статті 15 цього Закону військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової військової служби, які звільняються зі служби за станом здоров`я, виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби. У разі звільнення з військової служби за віком, у зв`язку із скороченням штатів або проведенням організаційних заходів, закінченням строку контракту, у зв`язку з прямим підпорядкуванням близькій особі, систематичним невиконанням умов контракту командуванням, на підставах, визначених пунктом 1 частини другої статті 36 Закону України «Про розвідку», а також у зв`язку з настанням особливого періоду та небажанням продовжувати військову службу військовослужбовцем-жінкою, яка має дитину (дітей) віком до 18 років одноразова грошова допомога в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби виплачується за наявності вислуги 10 років і більше.
22. Аналогічна норма щодо виплати військовослужбовцям, які звільняються зі служби у зв`язку із скороченням штатів або проведенням організаційних заходів, одноразової грошової допомоги в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби за наявності вислуги 10 років і більше закріплена в абзаці третьому пункту 10 постанови КМУ №393.
23. Абзацом восьмим пункту 10 постанови КМУ №393 обумовлено, що строк календарної служби для визначення розміру одноразової грошової допомоги обчислюється згідно з пунктами 1 і 2 цієї постанови, якими врегульовано порядок обчислення вислуги років для призначення пенсії за вислугу років відповідно до Закону №2262-XII.
24. Так, згідно з абзацом восьмим пункту 1 постанови КМУ №393, зміст якого відтворює положення пункту «ж» частини першої статті 17 Закону №2262-XII, до вислуги років зараховується, зокрема, час роботи в судових органах та органах прокуратури осіб, які працювали на посадах суддів, прокурорів, слідчих і перебувають на військовій службі на посадах офіцерського та начальницького складу.
25. Указана норма була чинною як на час роботи позивача стажистом в органах прокуратури, так і на час виникнення спірних правовідносин щодо обчислення вислуги років позивача при звільненні з військової служби.
26. Згідно зі статтею 56 Закону України від 05.11.1991 №1789-XII «Про прокуратуру» (в редакції, чинній на час роботи позивача стажистом в органах прокуратури) під поняттям «прокурор» слід розуміти: Генеральний прокурор України та його заступники, підпорядковані прокурори та їх заступники, старші помічники і помічники прокурора, начальники управлінь і відділів, їх заступники, старші прокурори і прокурори управлінь і відділів, які діють у межах своєї компетенції.
27. За наведеного нормативно-правового регулювання стажист в органах прокуратури не мав правового статусу прокурора, робота на посаді якого підлягала би зарахуванню до вислуги років особи з числа військовослужбовців відповідно до абзацу восьмого пункту 1 постанови КМУ №393 і пункту «ж» частини першої статті 17 Закону №2262-XII.
28. Аргументи ОСОБА_1 , викладені у відзиві на касаційну скаргу, не спростовують указаного висновку, позаяк покладення на особу, яка проходить стажування в органах прокуратури, певних прав і обов`язків прокурора, поширення на неї норм Закону України «Про прокуратуру», Дисциплінарного статуту прокуратури України, Кодексу професійної етики та поведінки працівників прокуратури тощо не прирівнює її за обсягом повноважень і рівнем відповідальності до прокурора.
29. Не роблячи іншого висновку на підставі аналізу зазначених норм законодавства, суд першої інстанції, позицію якого підтримав суд апеляційної інстанції, послався водночас на частину шосту статті 50-1 Закону України від 05.11.1991 №1789-XII «Про прокуратуру», яка до набрання чинності новим Законом України «Про прокуратуру» від 14.10.2014 №1697-VII визначала порядок пенсійного забезпечення прокурорів і слідчих прокуратури та передбачала зарахування до вислуги років, що дає право на пенсію згідно з цією статтею, час роботи стажистами в органах прокуратури.
30. Разом з тим, суди обох інстанцій не звернули уваги на предмет регулювання указаної норми Закону, який стосується обчислення вислуги років для призначення пенсії за Законом України «Про прокуратуру», проте не стосується спірного у цій справі питання обчислення вислуги років осіб з числа військовослужбовців для призначення одноразової грошової допомоги при звільненні з військової служби.
31. У цьому контексті слід зазначити, що чинне законодавство України визначає різні порядки обчислення вислуги років залежно від виду служби (військова служба, служба в органах прокуратури, органах внутрішніх справ, державна служба тощо) та мети застосування певного розрахунку (для призначення пенсії, виплати надбавок, грошової допомоги тощо).
32. Виходячи з цього, розрахунок вислуги років однієї і тієї ж особи залежно від цілей його застосування може відрізнятися, що обумовлено відмінним нормативно-правовим регулюванням у відповідній сфері.
33. Наведеним пояснюється й відмінність у розрахунку вислуги років ОСОБА_1 , проведеного згідно з наказом Генерального прокурора України від 29.01.2019 №71-вк для виплати йому щомісячної надбавки за вислугу років та складеного Головною військовою прокуратурою 04.11.2019 при звільненні позивача з військової служби.
34. З огляду на викладе колегія суддів погоджується з доводами відповідача щодо відсутності підстав для застосування судами частини шостої статті 50-1 Закону України від 05.11.1991 №1789-XII «Про прокуратуру» у спірних правовідносинах та зарахування на підставі цієї норми закону періоду роботи позивача стажистом в органах прокуратури до вислуги років, що дає право на отримання одноразової грошової допомоги при звільненні з військової служби.
35. Без урахування періоду роботи позивача стажистом в органах прокуратури (11 місяців 29 днів), навіть за умови зарахування періоду його служби з моменту проведення розрахунку до дня фактичного виключення зі списків особового складу Головної прокуратури Генеральної прокуратури України (01 місяць 12 днів), вислуга років позивача становить менше 10 років, що не дає йому права на отримання одноразової грошової допомоги при звільненні з військової служби, передбаченої частиною другою статті 15 Закону №2011-XII.
36. Таким чином, внаслідок неправильного застосування норм матеріального права суди попередніх інстанцій дійшли помилкового висновку про задоволення позову в частині вимог про визнання протиправними дій Офісу Генерального прокурора щодо неврахування до розрахунку вислуги років ОСОБА_1 11 місяців 29 днів його роботи стажистом в органах прокуратури та зобов`язання відповідача виплатити ОСОБА_1 грошову допомогу, встановлену частиною другою статті 15 Закону №2011-XII. 
37. При цьому судові рішення в частині зарахування до вислуги років позивача періоду його служби з моменту проведення розрахунку до дня фактичного виключення зі списків особового складу Головної прокуратури Генеральної прокуратури України (01 місяць 12 днів) не підлягали касаційному перегляду, тому колегія суддів не наводить мотивів і висновків щодо цих позовних вимог.
38. Відповідно до частини першої статті 351 КАС України підставами для скасування судових рішень повністю або частково і ухвалення нового рішення або зміни рішення у відповідній частині є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.
39. Оскільки судами попередніх інстанцій неправильно застосовано норми матеріального права в частині вирішення питання про зарахування до вислуги років позивача часу його роботи стажистом в органах прокуратури, що призвело до неправильного вирішення справи й у частині вимог про зобов`язання відповідача виплатити позивачу одноразову грошову допомогу, встановлену частиною другою статті 15 Закону №2011-XII, рішення судів у цій частині підлягають скасуванню з ухваленням нового судового рішення про відмову в задоволенні позову.
Керуючись статтями 345, 351, 355, 356, 359 КАС України, Суд
П О С Т А Н О В И В:
1. Касаційну скаргу Офісу Генерального прокурора задовольнити частково.
2. Скасувати рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 28 травня 2021 року та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 01 лютого 2022 року в частині задоволення позовних вимог про визнання протиправними дій Офісу Генерального прокурора щодо неврахування до розрахунку вислуги років ОСОБА_1 11 місяців 29 днів його роботи стажистом в органах прокуратури та зобов`язання Офісу Генерального прокурора виплатити ОСОБА_1 грошову допомогу, встановлену частиною другою статті 15 Закону України від 20.12.1991 №2011-XII «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».
3. Ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову в цій частині відмовити.
4. Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає оскарженню.
Суддя-доповідач                                                                       С.А. Уханенко

Судді:                                                                                           О.В. Кашпур

                                                                                          Н.В. Шевцова