ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/2549/23 Справа № 185/6796/22 	  	Суддя у 1-й інстанції - Перекопський М.М. Суддя у 2-й інстанції - Барильська  А. П.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 березня 2023 року                                                                 м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Барильської А.П.
суддів - Деркач Н.М., Куценко Т.Р.,
секретар судового засідання - Драгомерецька А.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, без фіксації судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу, без участі учасників справи цивільну справу за апеляційними скаргами представника ОСОБА_1 - адвоката Ратушної Руслани Павлівни, Приватного акціонерного товариства “ДТЕК Павлоградвугілля” на рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 13 грудня 2022 року по справі за позовом ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «ДТЕК Павлоградвугілля» про відшкодування моральної шкоди, завданої працівнику внаслідок ушкодження здоров`я, -
В С Т А Н О В И В :

У серпні 2022 року ОСОБА_1  звернувся до суду з позовом до Приватного акціонерного товариства «ДТЕК Павлоградвугілля» про відшкодування моральної шкоди, заподіяної внаслідок ушкодженням здоров`я. 
В обґрунтування позову позивач посилається на те, що він тривалий час знаходився у трудових відносинах з ПрАТ “ДТЕК Павлоградвугілля” та за час роботи на даному підприємстві отримав професійні захворювання, які обумовлені умовами, в яких він працював. Згідно висновку МСЕК від 03 грудня 2014 року позивачу первинно-повторно встановлено сукупний ступінь втрати професійної працездатності у розмірі 60%. Згідно висновку МСЕК від 02 грудня 2021 року позивачу встановлено сукупний ступінь втрати професійної працездатності у розмірі 60%, з яких 45% - по радикулопатії з ДПП (двусторонній плечолопатковий періартроз), 10% - по ХОЗЛ (хронічне обструктивне захворювання легень), 5% - туговухість, з 01 грудня 2021 року встановлено третю групу інвалідності до 01 грудня 2024 року. Позивач вважає, що з вини підприємства, яке не створило безпечних умов праці, він втратив своє здоров`я та йому завдана моральна шкода, яка полягає в тому, що його турбує фізичний біль, погане самопочуття, порушення душевної рівноваги, а тому просив суд стягнути з відповідача в рахунок відшкодування моральної шкоди спричиненої ушкодженням здоров`я внаслідок виконання трудових обов`язків 210000,00 грн. 
Рішенням Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 13 грудня 2022 року позов задоволено частково. Стягнуто з ПрАТ “ДТЕК Павлоградвугілля” на користь ОСОБА_1 в рахунок відшкодування моральної шкоди, завданої ушкодженням здоров`я, 120 000 грн. з відрахуванням податків та інших обов`язкових платежів; в іншій частині позовних вимог відмовлено; вирішено питання стосовно судових витрат.
Рішення суду мотивовано тим, що з урахуванням глибини, характеру та тривалості душевних страждань та нервових переживань, істотних недоотриманих благ, а також конкретних обставин по справі, ступеня втрати професійної працездатності, призначення позивачу групи інвалідності, характеру професійних захворювань та їх наслідки для здоров`я позивача, керуючись принципом розумності, виваженості та справедливості, виходячи з того, розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більш, ніж достатнім для розумного задоволення потреб потерпілої особи і не повинен призводити до її збагачення, суд визначив розмір грошового відшкодування моральної шкоди у сумі 120 000,00 грн., що відповідатиме характеру та обсягу моральних страждань, які позивач пережив через ушкодження здоров`я. 
В апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 - адвокат Ратушна Руслана Павлівна просить рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.
Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції в повній мірі не врахував характер та обсяг страждань, яких зазнав позивач, тяжкість вимушених змін у його життєвих та виробничих стосунках. Окрім цього, вважає, що моральна шкода завдана життю та здоров`ю позивача, не підлягає оподаткуванню. 
В апеляційній скарзі ПрАТ "ДТЕК Павлоградвугілля" просить рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким відмовити позивачу у задоволенні позовних вимог в повному обсязі, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.
Апеляційна скарга мотивована тим, що в матеріалах справи відсутні докази підтвердження факту заподіяння позивачу моральної шкоди та не враховано відсутність вини підприємства у спричиненні шкоди позивачу, визначений судом розмір відшкодування моральної шкоди не відповідає засадам розумності, виваженості і справедливості. 
14 березня 2023 року ПрАТ "ДТЕК Павлоградвугілля" звернулися до суду із заявою про часткове визнання позовних вимог, за якою просили суд змінити рішення суду, зменшивши розмір моральної шкоди, що підлягає стягненню на користь позивача в зв`язку з ушкодженням здоров`я до 60 000 грн, з утриманням податків та інших обов`язкових платежів, судового збору на користь держави до 1073, 60 грн., розстрочивши виконання судового рішення, на чотири місяці рівними частинами з граничною щомісячною виплатою в останній робочий день місяця. 
У відзиві на апеляційну скаргу ПрАТ "ДТЕК Павлоградвугілля" просить апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Ратушної Руслани Павлівни залишити без задоволення та ухвалити нове рішення, яким відмовити позивачу у задоволенні позовних вимог в повному обсязі, посилаючись на те, що позивачем не надано до суду належних та допустимих доказів в обґрунтування своїх позовних вимог та апеляційної скарги.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах заявлених позовних вимог та доводів апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги підлягають залишенню без задоволення, з наступних підстав. 
Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, позивач тривалий час працював у відповідача, що підтверджується копією трудової книжки позивача, яка міститься в матеріалах справи.
З Акту розслідування хронічного професійного захворювання від 14 листопада 2014 року вбачається, що позивачу було встановлено професійні хронічні захворювання, які були викликані наявністю шкідливих умов праці. Особи, які порушили законодавство про охорону праці, не встановлені через тривалий час роботи в умовах дії шкідливих факторів та зміною керівників структурних підрозділів та керівників ділянок.
У зв`язку із заподіянням шкоди здоров`ю позивач пройшов огляд медико-соціальною експертною комісією, за результатами якого 03 грудня 2014 року року позивачу первинно-повторно встановлено сукупний ступінь втрати професійної працездатності у розмірі – 60%, з яких 45% - по радикулопатії з ДПП (двусторонній плечолопатковий періартроз), 10% - по ХОЗЛ (хронічне обструктивне захворювання легень), 5% - туговухість, та встановлено третю групу інвалідності. Висновками МСЕК від 16.11.2015 року, від 04.12.2018 року, від 02.12.2021 року позивачу повторно встановлено 60% втрати професійної працездатності, з яких 45% - по радикулопатії з ДПП (двусторонній плечолопатковий періартроз), 10% - по ХОЗЛ (хронічне обструктивне захворювання легень), 5% - туговухість, та встановлено третю групу інвалідності.( а.с.22-27).
Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції обґрунтовано виходив з глибини, характеру та тривалості душевних страждань та нервових переживань, істотних недоотриманих благ, а також конкретних обставин по справі, відсотку втрати професійної працездатності, призначення позивачу групи інвалідності, характеру професійних захворювань та їх наслідків для здоров`я позивача, керуючись принципом розумності, виваженості та справедливості, виходячи з того, що розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більш, ніж достатнім для розумного задоволення потреб потерпілої особи і не повинен призводити до її збагачення, суд визначив розмір грошового відшкодування моральної шкоди у сумі 120 000,00 грн., що відповідатиме характеру та обсягу моральних страждань, які позивач пережив через ушкодження здоров`я. 
Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, з огляду на наступне. 
Відповідно до ч.2 ст.153 КЗпП України забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган.
Частиною першої ст.237-1 КЗпП України передбачено відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику у разі порушення його законних прав, що призвело до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.
Відповідно до ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у тому числі у фізичному болю та стражданнях, яких зазнала особа у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я.
У відповідності до ст. 4 Закону України «Про охорону праці», державна політика в області охорони праці, базується; зокрема, на принципах пріоритету життя і здоров`я працівників, повної відповідальності роботодавця за створення належних, безпечних і здорових умов праці, соціального захисту працівників, повного відшкодування шкоди особам, які постраждали від нещасних випадків на виробництві і професійних захворювань.
У пункті 13 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» роз`яснення, що відповідно до статті 237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин, зокрема, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров`я умовах, яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов`язок по відшкодуванню моральної (немайнової) покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності.
Згідно рішення Конституційного Суду України від 27 січня 2004 року, моральна шкода потерпілого від нещасного випадку на виробництві чи професійного захворювання полягає, зокрема, у фізичному болю, фізичних та душевних стражданнях, яких він зазнає у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я. Ушкодження здоров`я, заподіяні потерпілому під час виконання трудових обов`язків, незалежно від ступеня втрати професійної працездатності спричиняють йому моральні та фізичні страждання.
Виходячи з викладеного, надавши належної оцінки представленим у справі доказам, у їх сукупності; встановивши тяжкість наслідків, які настали в здоров`ї позивача, незворотності змін його здоров`я, відсотку втрати професійної працездатності, постійний характер страждань, виходячи із засад розумності та справедливості, стягнувши компенсацію в сумі 120 000 грн., що буде відповідати розміру заподіяної моральної шкоди, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про наявність підстав для стягнення з відповідача на користь позивача моральної шкоди.
Правова позиція з приводу застосування принципів розумності, виваженості та справедливості при визначені розміру моральної шкоди викладена в Постанові Великої Палати Верховного Суду від 5 грудня 2018 року у справі 197/42/20.
У зв`язку з вищевикладеним, колегія суддів не бере до уваги доводи апеляційної скарги ПрАТ "ДТЕК Павлоградвугілля" про необґрунтованість розміру моральної шкоди.
Доводи апеляційної скарги відповідача про те, що ушкодження здоров`я відповідача відбулось саме внаслідок його дій, а також щодо відсутності правових підстав для відшкодування позивачеві моральної шкоди, з врахуванням того, що підприємство щорічно виділяє фінансування на виконання заходів з охорони та безпеки праці працівників, колегія суддів не бере до уваги, оскільки вони не є підставою для відмови у задоволенні позову.
Доводи апеляційної скарги представника ОСОБА_1 адвоката Ратушної Руслани Павлівни про те, що суд першої інстанції в повній мірі не врахував характер та обсяг страждань, яких зазнав позивач, тяжкість вимушених змін у його життєвих та виробничих стосунках, колегія суддів відхиляє, оскільки суд першої інстанції при постановленні рішення врахував глибину та період фізичних і моральних страждань позивача, істотність вимушених негативних змін в його житті, ступінь втрати ним професійної працездатності, потребу в медикаментозному та санаторно-курортному лікуванні, ступінь вини відповідача в спричиненні шкоди, та характер немайнових витрат, вірно визначив розмір моральної шкоди, яка підлягає стягненню з відповідач у розмірі 120 000 гривень.
Доводи апеляційної скарги представника ОСОБА_1 адвоката Ратушної Руслани Павлівни про те, що моральна шкода, завдана життю та здоров`ю позивача не підлягає оподаткуванню, колегія суддів не може прийняти до уваги, оскільки у разі якщо виплата немайнової (моральної) шкоди за рішенням суду здійснюється податковим агентом на користь фізичної особи - платника податків, то сума такої шкоди не включається до загального місячного (річного) оподаткованого доходу платника податку в розмірі, визначеному рішенням суду, але не вище чотирикратного розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 01 січня звітного (податкового) року, або в розмірі, визначеному законом. У зв`язку з тим, що сума моральної шкоди, яка була стягнена судом першої інстанції перевищує чотирикратний розмір мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 01 січня звітного (податкового) року, суд першої інстанції вірно стягнув вказану суму з відрахуванням податків та інших обов`язкових платежів.
Що стосується заяви ПрАТ "ДТЕК Павлоградвугілля" про часткове визнання позовних вимог, в якій зокрема просили суд розстрочити виконання судового рішення, на чотири місяці рівними частинами з граничною щомісячною виплатою в останній робочий день місяця, колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне.
Відповідно до ч.1, 3 ст.435 ЦПК України за заявою сторони суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, може відстрочити або розстрочити виконання рішення, а за заявою стягувача чи виконавця (у випадках, встановлених законом), - встановити чи змінити спосіб або порядок його виконання. Підставою для встановлення або зміни способу або порядку виконання, відстрочення або розстрочення виконання судового рішення є обставини, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим.
Отже із заявою про розстрочення виконання судового рішення заявник має право звернутися до суду, який розглядав справу як суд першої інстанції.
Приведені в апеляційних скаргах доводи не можуть бути прийняті до уваги, оскільки зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду по їх переоцінці та особистого тлумачення апелянтами норм процесуального закону.
Відповідно до вимог ст. 89 ЦПК України оцінка доказів є виключною компетенцією суду, переоцінка доказів діючим законодавством не передбачена.
Крім цього, зазначене також узгоджується з практикою Європейського суду з прав людини, відповідно до якої пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Проніна проти України» від 18 липня 2006 року).
Суд з дотриманням приписів процесуального законодавства правильно і повно встановив фактичні обставини справи, правильно визначив правовідносини сторін, які виникли із встановлених ним обставин, правові норми що підлягають застосуванню до цих правовідносин та вирішив спір відповідно до закону.
Враховуючи зазначене, відповідно до ст. 375 ЦПК України апеляційні скарги підлягають залишенню без задоволення, а судове рішення залишенню без змін.
Відповідно до ч. 2 ст. 142 ЦПК України у разі укладення мирової угоди, відмови від позову, визнання позову відповідачем на стадії перегляду рішення в апеляційному чи касаційному порядку суд у відповідній ухвалі у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення скаржнику (заявнику) з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого ним при поданні відповідної апеляційної чи касаційної скарги, а в разі якщо домовленості про укладення мирової угоди, відмову позивача від позову або визнання позову відповідачем досягнуто сторонами за результатами проведення медіації - 60 відсотків судового збору, сплаченого при поданні відповідної апеляційної чи касаційної скарги.
Оскільки,  ПрАТ "ДТЕК Павлоградвугілля" частково, а не в повному обсязі, визнали позовні вимоги ОСОБА_1 , то судовий збір не підлягає поверненню.

Керуючись ст.ст. 259, 367, 374, 375 ЦПК України, суд, - 

П О С Т А Н О В И В : 

Апеляційні скарги представника ОСОБА_1 - адвоката Ратушної Руслани Павлівни, Приватного акціонерного товариства “ДТЕК Павлоградвугілля” - залишити без задоволення. 
Рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 13 грудня 2022 року - залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 16 березня 2023 року.

Головуючий суддя А.П. Барильська

Судді Н.М. Деркач

Т.Р. Куценко