ПІВДЕННО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ  УКРАЇНИ

18 січня 2023 року	  м. Одеса	Справа № 916/1529/22	
Південно-західний  апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:
Головуючого судді: Ярош А.І.,
Суддів: Діброви Г.І., Принцевської Н.М.,

розглянувши у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю Сільськогосподарського підприємства “НІБУЛОН”
на рішення господарського суду Одеської області від 25.08.2022, суддя в Інстанції Демешин О. А., повний текст якого складено 29.09.2022 в м. Одесі
у справі №916/1529/22
за позовом: Акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі регіональної філії "Одеська залізниця" Акціонерного товариства "Українська залізниця" 
до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю Сільськогосподарського підприємства “НІБУЛОН”
про стягнення 38220,48   грн.
ВСТАНОВИВ:

12.07.2022 Акціонерне товариство "Українська залізниця", в особі регіональної філії "Одеська залізниця" Акціонерного товариства "Українська залізниця" (далі – АТ «Укрзалізниця») звернулося до Господарського суду Одеської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю Сільськогосподарського підприємства “НІБУЛОН” (далі – ТОВ СП “НІБУЛОН”) та з урахуванням про збільшення розміру позовних вимог, просило суд стягнути 38220,48 грн. (з ПДВ) за зберігання вантажу.
В обґрунтування своїх вимог позивач посилався на те, що затримка вагонів на станційних коліях станції Пальміра відбулась саме з вини відповідача, який не надав з першою партією вагонів основний для перевезення документ - накладну, а продовжував формувати маршрут на коліях загального користування, а тому простій вагонів відбувся в очікуванні оформлення документів перевезення відправником.
Рішенням господарського суду Одеської області від 25.08.2022 позов задоволено повністю. Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю Сільськогосподарського підприємства “НІБУЛОН” на користь Акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі регіональної філії "Одеська залізниця" Акціонерного товариства "Українська залізниця" 38 220 гривень 48 коп. збору за зберігання вантажу та 2481 гривню  судового збору.
Не погоджуючись із вказаним рішенням, ТОВ СП “НІБУЛОН” звернулося до Південно-західного апеляційного господарського суду апеляційною скаргою, в якій просить його скасувати, застосувати строки позовної давності у даній справі та ухвалити нове рішення, яким в задоволенні позову АТ “Українська залізниця” до ТОВ СП “НІБУЛОН” про стягнення збору за зберігання вантажів - відмовити у повному обсязі. 
В обґрунтування вимог апеляційної скарги скаржник посилався на те, що суд першої інстанції незаконно вирішив дану справу за відсутності відзиву на позов, не зважаючи на наявність обґрунтованих клопотань про надання додаткового строку на підготовку та подання відзиву.
Скаржник вважав, що пропуск позивачем строку на подання позову є підставою для застосування строків позовної давності і, як наслідок, відмови в задоволенні позову. При цьому, позивачем жодним чином не обґрунтовано причинно-наслідковий зв`язок між введенням військового стану та його неможливістю вчасно подати позов.
Також скаржник вважає, що суд першої інстанції дійшов безпідставного висновку, що збір за зберігання вантажу та плата за накопичення вагонів не є тотожними послугами.
На думку скаржника, позивач такими діями намагається двічі отримати грошові кошти за де-факто одну і ту саму послугу - знаходження вагонів відправника на коліях станції в очікуванні формування маршрутної відправки.
Враховуючи вказане, скаржник вважає, що підстави для нарахування збору за зберігання вантажу відсутні, оскільки затримка вагонів відбувалась за обставин, що залежать від залізниці, а саме: наявність договірних відносин з накопичення вагонів на коліях залізниці з метою формування маршрутного поїзда, про що було також вказано у зауваженнях до відповідних накопичувальних карток, які надана Позивачем до позову.
Крім того, ані позивач, ані суд першої інстанції жодним чином не обґрунтували та не надали належних доказів наявності вини відповідача у затримці вагонів на коліях станції.
25.11.2022 до Південно-західного апеляційного господарського суду від скаржника надійшли пояснення/доповнення до апеляційної скарги, в яких просив скасувати рішення Господарського суду Одеської області від 25.08.2022 по справі №916/ 1529/22 та винести нове рішення, яким в позові АТ «Українська залізниця» відмовити у повному обсязі.
Також, скаржник просив суд поновити йому процесуальні строки на подання вказаних пояснень, заперечень, доповнень до апеляційної скарги, оскільки внаслідок системних щоденних обстрілів м.Миколаєва Відповідач був змушений перемістити офіс і працівників до м.Києва, однак перевезення всієї документації і кореспонденції з Миколаєва є неможливим. Більшість працівників не приступили до роботи в м.Києві і залишаються в більш безпечних місцях. Попередній представник так і не приступив до роботи в київському офісі, внаслідок чого відповідач був змушений замінити представника.
Розглянувши заяву ТОВ СП «Нібулон» про поновлення строку для подання письмових пояснень, колегія суддів зазначає наступне.
Відповідно до частин 1, 2, 6 статті 119 Господарського процесуального кодексу України, суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення; встановлений судом процесуальний строк може бути продовжений судом за заявою учасника справи, поданою до закінчення цього строку, чи з ініціативи суду; про поновлення або продовження процесуального строку суд постановляє ухвалу.
Стаття 1 Закону України «Про правовий режим воєнного стану» визначає воєнний стан як особливий правовий режим, що вводиться в Україні або в окремих її місцевостях у разі збройної агресії чи загрози нападу, небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності та передбачає надання відповідним органам державної влади, військовому командуванню, військовим адміністраціям та органам місцевого самоврядування повноважень, необхідних для відвернення загрози, відсічі збройної агресії та забезпечення національної безпеки, усунення загрози небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності, а також тимчасове, зумовлене загрозою, обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина та прав і законних інтересів юридичних осіб із зазначенням строку дії цих обмежень.
Верховний Суд, визначаючи особливості здійснення правосуддя на території, на якій введено воєнний стан (оприлюднено 04.03.2022 на офіційному сайті Верховного Суду), вказав, що запровадження воєнного стану є поважною причиною для поновлення процесуальних строків.
Також, Рада суддів України 02.03.2022 опублікувала рекомендації щодо роботи судів в умовах воєнного стану, відповідно до п.6 яких судам необхідно виважено підходити до питань, пов`язаних з поверненням різного роду процесуальних документів, залишення їх без руху, встановлення різного роду строків.
04.03.2022 було видано наказ Голови Верховного Суду, згідно з яким встановлено особливий режим роботи й запроваджено відповідні організаційні заходи. Згідно з даним наказом Голови Верховного Суду запровадження воєнного стану на певній території є поважною причиною для поновлення процесуальних строків. Верховний Суд зазначив, що навіть в умовах воєнного стану конституційне право людини на судовий захист не може бути обмеженим.
У відповідності до статті 6 Закон України «Про судоустрій і статус суддів» усім суб`єктам правовідносин гарантується захист їх прав і свобод та законних інтересів незалежним і неупередженим судом, утвореним відповідно до закону.
Перевіривши наведені заявником причини пропуску строку, з огляду на введення в Україні  військового стану,  незначний пропуск строку, суд апеляційної інстанції приходить висновку про їх поважність, а тому поновлює строк для подання ТОВ СП «Нібулон»  письмових пояснень та приймає їх до розгляду.
У наданих суду апеляційної інстанції письмових поясненнях скаржник також посилався на те, що судом першої інстанції неправильно встановлено спірні правовідносини, що склались між сторонами. Суд І інстанції помилково ототожнив «матеріальну відповідальність - плата за зберігання вантажу внаслідок затримки вагонів з вини Відправника», підставою для застосування яких може бути Акт загальної форми ГУ-23 (ст.129 Статуту) та послуги зі зберігання вантажу (договірні послуги, акт виконаних робіт).
На думку скаржника, предметом спору є правовідносини, які виникли під час «маршрутного перевезення», яке має спеціальні умови та відноситься до «окремих послуг» (Додаток 1-4, 2-5 до Договору), які є відмінними від загальних умов перевезень внаслідок своєї специфіки і сутті операцій - «накопичення вагонів з вантажем».
Також до Південно-західного апеляційного господарського суду від позивача надійшли пояснення, в яких, зокрема, позивач зазначає, що затримка вагонів на станційних коліях станції Пальміра відбулась саме з вини відповідача.
Згідно з ч.13 ст.8 ГПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Згідно з ч. 1 ст. 247 ГПК України у спрощеному провадженні господарський суд розглядає малозначні справи.
За приписами п. 1 ч. 5 ст. 12 ГПК України малозначними справами є справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму (що станом на час вирішення питання судом першої інстанції є 248100,00 грн.).
Ціна позову у даній справі становить 38220,48грн.
Статтею 270 ГПК України визначено, що у суді апеляційної інстанції справи переглядаються за правилами розгляду справ у порядку спрощеного позовного провадження з урахуванням особливостей, передбачених у цій главі.
Розгляд справ у суді апеляційної інстанції здійснюється у судовому засіданні з повідомленням учасників справи, крім випадків, передбачених частиною десятою цієї статті та частиною другою статті 271 цього Кодексу.
Приписами частини 10 статті 270 ГПК України визначено, що апеляційні скарги на рішення господарського суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Відповідно до п. 1 ч.6 ст.252 ГПК України, суд може відмовити в задоволенні клопотання сторони про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням сторін за одночасного існування таких умов: предметом позову є стягнення грошової суми, розмір якої не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; характер спірних правовідносин та предмет доказування у справі не вимагають проведення судового засідання з повідомленням сторін для повного та всебічного встановлення обставин справи.
Отже, питання про розгляд справи в порядку письмового провадження чи в судовому засіданні з повідомленням учасників справи не залежить від волевиявлення осіб, які беруть участь у справі, а залежить від конкретних обставин справи. 
Враховуючи, що предметом позову є стягнення грошової суми, розмір якої не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, а характер спірних правовідносин та предмет доказування у справі не вимагають проведення судового засідання з повідомленням сторін для повного та всебічного встановлення обставин справи, колегія суддів відмовляє у задоволенні клопотання відповідача про розгляд апеляційної скарги з викликом сторін.
У зв`язку з введенням на території України воєнного стану справу №916/1529/22 було розглянуто Південно-західним апеляційним господарським судом у розумний строк, відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
Відповідно до приписів ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.
Дослідивши наведені в апеляційній скарзі доводи, перевіривши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з таких підстав.
Як вбачається з матеріалів справи, 26.06.2020 відповідачем ТОВ СП «Нібулон» в порядку, встановленому ст.634 ЦК України, направлено АТ «Українська залізниця» заяву про прийняття в цілому пропозиції (акцепт) укладення договору про надання послуг з організації перевезень вантажів залізничним транспортом № 14291113/2020-001 від 24.03.2020. Заява підписана шляхом накладення електронного цифрового підпису 26.06.2020.
26.06.2020 позивачем направлено відповідачу інформаційне повідомлення про укладення Договору про надання послуг з організації перевезення вантажів залізничним транспортом № 40-14291113/2020-001 від 26.06.2020, яким позивач засвідчив прийняття від ТзОВ СП «Нібулон» пропозиції (акцепт) укладення договору та повідомив про присвоєння замовнику кодів відправника/одержувача 8496, платника 8211375 з відкриттям особового рахунку з ідентичним номером. Повідомлено, що код платника використовується для ідентифікації договірних відносин як номер договору.
Відповідно до п. 1.1 Договору про надання послуг з організації перевезення вантажів залізничним транспортом від 25.02.2020 (в редакції від 27.08.2021 та яка вводиться в дію 01.09.2021) (надалі – Договір) предметом Договору є організація та здійснення перевезення вантажів, надання вантажного вагону для перевезення, інших послуг, пов`язаних з організацією перевезення вантажів у внутрішньому та міжнародному сполученнях (експорт, імпорт) у власних вагонах Перевізника, вагонах залізниць інших держав та / або вагонах Замовника, пов`язаних з цим супутніх послуг (далі – послуги) і проведення розрахунків за ці послуги. У розумінні Договору користування вагоном не є орендою майна, а плата за користування власним вагоном Перевізника не є орендною платою.
Відповідно до п.1.2 договору при його виконанні Сторони використовують такі скорочені найменування нормативно-правових актів:
- Статут залізниць України, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 06.04.1998 №457 (далі – Статут залізниць України); 
- Правила перевезення вантажів, затверджені наказом Міністерства транспорту України від 21.11.2000 №644 зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 24.11.2000 за № 861/5082 (далі – Правила №644).
- Правила планування перевезень вантажів (статті 17-21 Статуту), затверджені наказом Міністерства транспорту України від 09.12.2002 № 873 зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 29.12.2002 за № 1030/7318 (далі – Правила планування перевезень вантажів).
- Правила користування вагонами і контейнерами, затверджені наказом Міністерства транспорту України від 25.02.1999 №113 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 15.03.1999 за №165/3458 (далі – Правила користування вагонами).
- Збірник Тарифів на перевезення вантажів залізничним транспортом у межах України та пов`язані з ними послуги та Коефіцієнти, що застосовуються до тарифів Збірника тарифів, затверджені наказом Міністерства транспорту та зв`язку України від 26.03.2009 №317 зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 15.04.2009 за № 340/16356 (далі – - Збірник Тарифів, Коефіцієнти, що застосовуються до тарифів Збірника тарифів, відповідно).
- Угода про міжнародне залізничне вантажне сполучення (далі – СМГС)
- Конвенція про міжнародні залізничні перевезення (далі – КОТІФ).
Відповідно до п.1.3 договору наведені нижче визначення вживаються в договорі в такому значенні:
- маршрутна відправка – партія вантажу за однією накладною, яка відповідає ваговій нормі та/або кількості вагонів у поїзді, що встановлені перевізником;
- маршрутний поїзд вантажний поїзд, одночасно пред`явлений до перевезення замовником, який відповідає установленій перевізником масі та/або довжині та прямує без переробки на одну станцію призначення/вихідну станцію. Маршрутний поїзд може бути оформлений одним або декількома перевізними документами;
- первинні документи – документи, які містять відомості про господарську операцію та підтверджують її здійснення, зокрема: перевізні документи, зведена відомість, накопичувальна картка, відомість плати за користування вагонами та контейнерами, подавання, забирання вагонів та маневрову роботи інші;
- послуги, пов`язані з організацією та здійсненням перевезення вантажів – послуги, що надаються Перевізником Замовнику згідно з Договором (додатків до нього), у т.ч. на підставі окремої заявки Замовника.
Відповідно до п.1.4 договору надання послуг за Договором може підтверджуватись накладною, накопичувальною карткою, зведеною відомістю, відомістю плати за користування вагонами, відомістю плати за подавання / забирання вагонів та маневрову роботу, зведеними відомостями та іншими документами.
Відповідно до п. 2.1 договору замовник зобов`язаний, зокрема:
- сплачувати послуги Перевізника та інші платежі, належні Перевізнику за Договором з сум внесеної передоплати за кодом платника (п. 2.1.4); 
- відшкодовувати Перевізнику витрати, пов`язані із затримками вагонів, контейнерів і вантажів з причин, що не залежать від Перевізника, які виникли на станціях залізниць України, зокрема з наступних причин: неправильне оформлення відправниками перевізних документів; недодання до накладної документів, необхідних для виконання митних, санітарних та інших правил чи невірне їх оформлення; перевірка вантажів (маси вантажу) митними та іншими державними органами контролю; недотримання технічних умов розміщення та кріплення вантажів; недостатність грошових коштів та закриття коду платника; інші причини. Оплата вказаних послуг здійснюється шляхом списання з сум внесеної передоплати за кодом платника (п. 2.1.5);
- у строки, встановлені розд.4 Договору, підписувати акти звіряння розрахунків, зведені відомості. Підписувати не пізніше двох робочих днів від дня надання послуг накопичувальні картки зборів за роботи (послуги) та штрафів, пов`язаних з перевезенням вантажів (вантажобагажу) форми ФДУ-92, відомості плати за користування вагонами форми ГУ46, відомості плати за користування контейнерами форми ГУ-46к, відомості плати за подавання, забирання вагонів та маневрову роботу фор-ми ГУ-46а. А у випадку оформлення вказаних вище документів в паперовій формі на вимогу Замовника – підписувати та надавати Перевізнику не пізніше двох робочих днів від дня надання такої його вимоги (п. 2.1.7);
Відповідно до п.2.3 Договору перевізник зобов`язаний, зокрема:
- приймати до перевезення вантажі у вагонах (контейнерах) Замовника або у власних вагонах (контейнерах) Перевізника, надавати власні вагони (контейнери) Перевізника для навантаження вантажів згідно із затвердженими планами і заявками Замовника згідно інформації, розміщеної у Системі планування перевезень, надавати додаткові послуги, пов`язані з перевезенням вантажів, перелік яких зазначається в додатках до Договору та Збірнику тарифів (п. 2.3.2);
- складати документи, передбачені п. 1.3., 1.4. та розд.4 Договору, щодо нарахування сум платежів (п. 2.3.5).
Відповідно до п.3.1 Договору розмір провізних платежів за перевезення вантажу у вагонах Замовника та вагонах залізниць інших держав, додаткових зборів, пов`язаних з перевезенням, розраховується за ставками і тарифами, які визначаються у відповідності до умов Збірника Тарифів.
Відповідно до п. 13 Договору невід`ємною частиною договору є додатки, зокрема:
- додаток 1-1 «Ставки плати за додаткові послуги, пов`язані з перевезенням вантажів, що надаються за вільними тарифами» (арк. 37-39);
- додаток 1-4 «Умови накопичення вагонів» (арк. 40).
Відповідно до п.1 Додатку №1-4 до Договору «Умови накопичення вагонів»   (надалі – Додаток) на окреме замовлення перевізник надає послуги замовнику з накопичення порожніх та / або з вантажем власних вагонів перевізника та / або вагонів замовника на коліях загального користування станцій накопичення для відправлення їх групами (маршрутами) на станції призначення (далі – накопичення вагонів).
Відповідно до п.2 Додатку №1-4 станціями накопичення можуть бути станції відправлення та /або станції на шляху прямування вагонів до станції призначення.
Відповідно до п.3 Додатку №1-4 для організації накопичення вагонів замовник направляє для погодження перевізником звернення із зазначенням бажаних станцій накопичення та максимальної кількості вагонів, що може бути накопичено на кожній з них. Строк розгляду перевізником такого звернення становить не більше ніж 15 робочих днів. За результатом розгляду звернення замовника, перевізник інформує про можливість накопичення вагонів із зазначенням станцій накопичення та кількості вагонів, що може бути накопичено на них, або надає обґрунтовану відмову.
Відповідно до п.4 Додатку №1-4 в межах узгоджених станцій накопичення та кількості вагонів, що може бути накопичено, Замовник щомісячно надає Перевізнику на такі станції накопичення заявки на накопичення вагонів із зазначенням: станції накопичення; граничної кількості вагонів для накопичення; розподілу для накопичення вагонів за їх видами, різновидом вантажу, станції призначення; періоду дії такої заявки.
Відповідно до п.5 Додатку №1-4 на станціях накопичення на шляху прямування Перевізник контролює накопичення вагонів відповідно до заявки Замовника для подальшого формування поїзду та відправлення на станцію призначення.
Відповідно до п.6 Додатку №1-4 початком накопичення вагонів є: на шляху прямування порожніх та/або з вантажем – прибуття вагонів на станцію накопичення; на станції відправлення – момент фактичної передачі Замовником вагонів перевізнику.
Відповідно до п.7 Додатку №1-4 часом закінчення накопичення вагонів є: на шляху прямування порожніх та/або з вантажем – формування поїзду з таких вагонів; на станції відправлення – оформлення перевізного документу.
Відповідно до п.8 Додатку №1-4 час перебування вагонів на коліях загального користування станції накопичення відображається в акті загальної форми ГУ-23.
Відповідно до п.9 Додатку №1-4  за послугу з накопичення вагонів Замовник сплачує: 
- плату за вільним тарифом «Організація перевезень і накопичення власного рухомого складу» відповідно до Додатку 1-1 до Договору. При нарахуванні такої плати 1 вагоно-доба розраховується з округленням неповної доби (24 години від початку накопичення) до повної (24 години до закінчення накопичення) (п.9.1); 
- за затримку вагонів Замовника: платежі пов`язані з затримкою вантажу на шляху прямування з вини Замовника згідно з Збірником тарифів та Правилами перевезення вантажів (п.9.3); 
- за затримку власних вагонів Перевізника: платежі пов`язані з затримкою вантажу на шляху прямування з вини Замовника згідно з Збірником тарифів та Правилами перевезення вантажів та п. 3.4. Договору (9.2). 
Плата за маневрову роботу під час надання послуг з накопичення Замовнику не нараховується. 
Відповідно до п.10 Додатку №1-4 нарахування платежів відбувається на станції накопичення за накопичувальною карткою ФДУ-92, відомістю плати за користування вагонами ГУ-46 з коду платника Замовника, яким замовлено надання такої послуги.
Також, 21.05.2018 між ПАТ «Українська залізниця» та ТОВ СП «Нібулон» (користувач) було укладено договір № 7990 про подачу та забирання вагонів, відповідно до умов п.1 якого згідно зі Статутом залізниць України, Правилами перевезення вантажів і на умовах цього договору здійснюється подача, розставлення на місця навантаження і забирання вагонів з під`їзної колії, яка належить користувачу, та примикає стрілочним переводом № 107 до колії № 10 станції Пальміра Філії і обслуговується локомотивом залізниці.
Відповідно до умов п.6 Договору №7990 вагони на під`їзну колію подаються локомотивом залізниці із розставленням вагонів на місцях навантаження. Здача вагонів проводиться: на під`їзній колії – фронт навантаження. Загальна кількість вагонів, які передаються на під`їзну колію однією групою, не більша 12 одиниць (48 осей) 1140 тон. 
Відповідно до умов п.9 Договору №7990 максимальна переробна спроможність вантажних пунктів: зернові вантажі – фронт подачі 12 вагонів, термін виконання  технологічних операцій з вагонами навантаження зерна 2 вагона за 20 хв.
Відповідно до умов п.10 Договору №7990 час перебування вагонів на під`їзній колії обчислюється з моменту подачі вагонів на під`їзну колію до моменту отримання залізницею повідомлення користувача про готовність вагонів до забирання.
Згідно п.15 Договору №7990, користувач несе відповідальність за схоронність рухомого складу і контейнерів згідно зі ст.124 Статуту залізниць України. 
Як вбачається з матеріалів справи, 06 вересня 2021 року по станції Пальміра Одеської залізниці відповідач проводив навантаження 38 залізничних вагонів, які надалі слідували по маршрутній відправці №41434564  Пальміра – Миколаїв-вантажний.
Накопичення вагонів проводилось на коліях станції (коліях загального користування), що засвідчено актами загальної форми ГУ-23:
-          від 06.09.2021 № 48, від 07.09.2021 № 55 на 12 вагонів №№28, 40 від 15.01.2021 на вагони №№95692885, 59597732, 95418349, 95537809, 95528303, 95752176,  95800355, 95447009, 95831111, 95376745, 95631800, 95751665;
-          від 06.09.2021 № 49, від 07.09.2021 № 54 на 12 вагонів №№ 95312617, 59598771, 95618930, 58562778, 95646717, 95643946, 95389276, 95634143, 95395737, 95697553, 59763490, 95540738;
-          від 06.09.2021 №50, від 07.09.2021 № 52 на 12 вагонів №№53200648, 53202867, 58563560, 58567033, 59764191, 95320420, 95347352, 95635256, 95678249, 95695136, 95760922, 95833471;
-          від 06.09.2021 № 51, від 07.09.2021 № 53 на 2 вагони №№ 95448213, 95366241.
За приписами пункту 1.1. Правил оформлення перевізних документів, затверджених наказом Мінтрансу України від 21.11.2000 № 644 та зареєстрованих в Міністерстві юстиції України 24.11.2000р. за № 863/5084, на кожне відправлення вантажу відправник повинен надати станції навантаження накладну (комплект перевізних документів).
Водночас, у пункті 1.2. Правил оформлення перевізних документів зазначено, що накладна є обов`язковою двосторонньою письмовою формою угоди на перевезення вантажу, яка укладається між відправником та залізницею на користь третьої особи - одержувача.
У статті 6 Статуту залізниць України, зокрема, визначено, що накладна - основний перевізний документ   встановленої   форми, оформлений   відповідно   до   цього   Статуту   та   Правил   і   наданий залізниці відправником разом з вантажем.   Накладна є   обов`язковою двосторонньою   письмовою формою угоди на перевезення вантажу,   яка укладається між відправником   та   залізницею   на   користь   третьої сторони   -   одержувача.   Накладна одночасно є договором на заставу вантажу для   забезпечення   гарантії   внесення   належної   провізної плати   та   інших   платежів   за   перевезення.   Накладна супроводжує вантаж на всьому шляху перевезення до станції призначення.
Так, 06.09.2021 року по станції Пальміра Одеської залізниці Відповідач проводив навантаження залізничних вагонів, які надалі слідували по маршрутній відправці №41434564 Пальміра - Миколаїв-Вантажний. Накопичення вагонів проводилось на коліях станції Пальміра (коліях загального користування), що засвідчено актами загальної форми ГУ-23 (а.с. 45-55), які підписано представником відповідача без зауважень.
Першу партію вагонів № 95692885, 59597732, 95418349, 95537809, 95528303, 95752176,  95800355, 95447009, 95831111, 95376745, 95631800, 95751665 Відповідач подав на станційні колії станції Пальміра 06.09.2021 о 09 год. 15 хв., що засвідчено актом загальної форми ГУ-23 № 48 від 06.09.2021. Однак, накладної на перевезення вантажу Позивачу (Перевізнику) не було надано.
Надалі 06.09.2021 о 14 год. 10 хв. Відповідач подав на станційні колії станції Пальміра іншу партію вагонів  № 95312617, 59598771, 95618930, 58562778, 95646717, 95643946, 95389276, 95634143, 95395737, 95697553, 59763490, 95540738, що засвідчено актом загальної форми ГУ-23 № 49 від 06.09.2021. Однак, знову ж таки, накладної на перевезення вантажу Позивачу (Перевізнику) не було надано.
Надалі 06.09.2021 о 21 год. 10 хв. Відповідачем на станційні колії станції Пальміра було подано наступну партію вагонів № 53200648, 53202867, 58563560, 58567033, 59764191, 95320420, 95347352,           95635256, 95678249, 95695136, 95760922, 95833471, що засвідчено актом загальної форми ГУ-23 № 50 від 06.09.2021. Однак, накладної на перевезення вантажу Позивачу (Перевізнику), знову ж таки, не надано.
Надалі 06.09.2021 о 23 год. 15 хв. Відповідачем на станційні колії станції Пальміра було подано останню партію вагонів №№95448213, 95366241, що засвідчено актом загальної форми ГУ-23 № 51 від 06.09.2021. Однак, накладної на перевезення вантажу Позивачу (Перевізнику), знову ж таки, не надано.
Лише о 06 год. 07 хв. 07.09.2021 Перевізнику надано накладну № 41434564, про що свідчить електронний підпис (ЕЦП) у графі № 55 фахівця по відвантаженню Кулика Олександра Олександровича, проставлений 07.09.2021 о 06 год. 07 хв. і що дало змогу Позивачу відправити вагони згідно маршрутної відправки, (накладна “перевізний документ” прийнятий залізницею 07.09.2021 о 06 год. 53 хв., що підтверджується підписом “ЕЦП” касира товарного в графі №38).
Керуючись викладеним вище, колегія суддів приходить до висновку, що затримка вагонів на станційних коліях відбулась саме з вини Відповідача, який не надав з першою партією вагонів основний для перевезення документ - накладну, а продовжував формувати маршрут на коліях загального користування, а тому простій вагонів відбувся в очікуванні оформлення документів перевезення Відправником.
У даному випадку, відповідач жодним чином не заперечував факт затримки вагонів та не спростовував інформацію, зазначену в актах загальної форми, а оспорював лише факт своєї вини у такій затримці.
Посилання скаржника на те, що затримка вагонів виникли не з його вини, на думку колегії суддів є хибним.
Так, договором №7990 врегульовано виключно технічні питання подачі, розставлення на місцях навантаження і забирання вагонів з під`їзної колії, тоді як у даному випадку затримка вагонів відбулася не у зв`язку з проблемами подачі, розставлення на місцях навантаження і забирання вагонів з під`їзної колії, а саме у зв`язку з відсутністю основного для перевезення документа – накладної, що унеможливило здійснити відправлення вантажу своєчасно.
Окрім того, пунктом 14 Договору №7990 визначено, що Користувач сплачує Залізниці плату:
- за подачу, забирання вагонів – згідно збірника Тарифів на перевезення вантажів залізничним транспортом у межах України та пов`язані з ними послуги (далі – Тарифне керівництво №1);
- за користування вагонами (контейнерами) – згідно Тарифного керівництва № 1 та Правил користування вагонами і контейнерами;
- за складування вантажів або примикання підїзних колій у смузі відведення немає;
- за маневрову роботу – згідно Тарифного керівництва № 1;
- інші збори і плати – згідно Тарифного керівництва № 1.
Збори і плати вносяться на рахунок залізниці.
Отже, умовами Договору №7990 передбачено сплату інших зборів згідно збірника Тарифів на перевезення вантажів залізничним транспортом у межах України та пов`язані з ними послуги, згідно окремих укладених договорів.
У даному випадку окремо укладеним договором є Договір про надання послуг з організації перевезення вантажів залізничним транспортом № 40-14291113/2020-0001 від 26.06.2020. 
Як вже було зазначено вище, умовами даного Договору було чітко визначено обов`язок Відправника сплачувати збір за затримку вагонів.
Розмір даного збору визначається пунктом 2.1 розділу III збірника Тарифів на перевезення вантажів залізничним транспортом у межах України та пов`язані з ними послуги - збір за зберігання нараховується за кожну добу в розмірі 4,0 грн. за одну тону - при зберіганні вантажу у вагоні.
Колегія суддів вважає, що у даному випадку позивач помилково об`єднав та ототожнив дві різні послуги в одну послугу: накопичення вагонів (формування маршрутного поїзду на станційних коліях, тобто коліях загального користування, на підставі укладеного із Перевізником договору) та зберігання вантажів (матеріальна відповідальність за зберігання на місцях загального користування та на коліях станції відправлення вантажів, завантажених в вагони (контейнери), які простоюють в очікуванні оформлення перевезення відповідно до Правил № 644).
При виконанні Договору, пунктом 1.1. якого передбачено надання всіх необхідних для Замовника послуг, пов`язаних з організацією перевезення вантажів, сторони використовують Правила перевезення вантажів, затверджені наказом Міністерства транспорту України від 21.11.2000 № 644, а звідси слідує, що використовує в тому числі Правила Зберігання вантажів, затвердженні цим же наказом Міністерства транспорту України № 644 від 21.11.2000, без виконання вимог яких не можливе надання Замовнику послуг з перевезення вантажів.
Таким чином, надання послуг і виконання вимог Договору не можливе без виконання Правил перевезення вантажів, які затверджені наказом Міністерства транспорту України від 21.11.2000 № 644 і які об`єднують в собі всі Правила по наданню послуг з організації перевезення вантажів, в тому числі Правила Зберігання вантажів.
Водночас, згідно вимог п. 9 Правил, за зберігання на місцях загального користування та на коліях станції відправлення вантажів, завантажених у вагони (контейнери), які простоюють в очікуванні оформлення перевезення (у тому числі під митним оформленням та з інших причин, не залежних від залізниці), збір сплачується з моменту ввезення вантажу на станцію до моменту закінчення затримки. Факт затримки вантажу засвідчується актом загальної форми.
За приписами пункту 8 Правил користування вагонами і контейнерами, затвердженими наказом Мінтрансу України № 113 від 25.02.1999 та зареєстрованими в Міністерстві юстиції України 15.03.1999 за № 165/3458, у разі затримки вагонів на станції з причин, які залежать від вантажовласника, складається акт загальної форми, який підписується представниками станції і вантажовласника. В акті вказується час (у годинах та хвилинах) початку та закінчення затримки вагонів і їх номери.
У пункті 3 Правил складання актів, затверджених наказом Міністерства транспорту України № 334 від 28.05.2002, зареєстрованих в Міністерстві юстиції України 08.07.2002 за № 567/6855 зазначається, що акти загальної форми складаються для засвідчення обставин, що виникли в процесі перевезення вантажу, багажу та вантажобагажу і можуть бути підставою для матеріальної відповідальності, зокрема, у разі затримки вагонів на станції призначення в очікуванні подачі під вивантаження (перевантаження) з причин, що залежать від одержувача, власника залізничної під`їзної колії, порту, підприємства.
Відповідно пункту 2 Розділу 17 Правил перевезень вантажів частина І, маршрутом відправника (далі - маршрут) вважається поїзд установленої маси або довжини, сформований відправником відповідно до Правил технічної експлуатації залізниць України, затверджених наказом Мінтрансу України від 20.12.96 № 411 та зареєстрованих у Мін`юсті України 25.02.97 за № 50/1854, та плану формування поїздів на залізничній під`їзній колії підприємства або за договором із залізницею - на коліях залізничної станції призначенням на одну станцію або з розпиленням на кількох станціях з обов`язковим зменшенням кількості його переробок на попутних технічних станціях.
Згідно Додатку 1-4 Договору Перевізник надає послугу Замовнику з накопичення порожніх та/або з вантажем власних вагонів Перевізника та/або вагонів Замовника на коліях загально користування станцій накопичення для відправлення їх групами (маршрутами) на станції призначення (далі - накопичення вагонів). Початком накопичення вагонів на станції відправлення є момент фактичної передачі Замовником вагонів Перевізнику. Часом закінчення накопичення вагонів на станції відправлення є оформлення перевізного документу. Час перебування вагонів на коліях загального користування станції накопичення відображається в акті загальної форми ГУ-23.
За послуги з накопичення вагонів Замовник сплачує:
1.плату за вільним тарифом «Організація перевезень і накопичення власного рухомого складу» відповідно до Додатку 1-1 до Договору (119,62 грн. - 1 вагоно-доба). При нарахуванні такої плати 1 вагоно-доба розраховується округленням неповної доби (24 години від початку накопичення) до повної (24 години до закінчення накопичення);
2.за затримку власних вагонів Перевізника: платежі пов`язані з затримкою вантажу на шляху прямування з вини Замовника згідно з Збірником тарифів та Правил перевезень вантажів та п. 3.4 Договору.
Згідно пункту 3.4 Договору:
«Замовник зобов`язаний сплачувати у визначеному Договором розмірі плату за користування власними вагонами Перевізника: під час виконання вантажних операцій на місцях загального користування; переданих Замовнику на місцях незагального користування; затриманих на станціях в очікуванні подавання під вантажні або інші операції, що не залежать від Перевізника (далі - плата за користування власними вагонами Перевізника). Розмір плати за користування власними вагонами Перевізника встановлюється відповідно п. 3.4.2, Договору».
Вищевикладене свідчить, що при перевезенні вантажу маршрутними відправками та відсутності можливості формувати маршрут на під`їзній колії, що належить відповідачу, навантажені вагони затримуються на коліях станції, факт затримки оформлюється актами загальної форми.
Як вбачається з матеріалів справи, у даних правовідносинах були складені відповідні акти загальної форми та відповідач жодних чином не заперечував проти їх змісту.
Згідно зі Збірником тарифів та Правил перевезень вантажів:
відповідно пункту 8 розділу 7 Правил перевезень вантажів і пункту 8 Правил зберігання вантажів: «Збір за зберігання вантажів у вагонах (контейнерах) у разі затримки їх з вини одержувача (відправника) після закінчення терміну безоплатного зберігання сплачується незалежно від місця затримки (на станції призначення та на підходах до неї, на прикордонних, припортових станціях тощо).
Термін безоплатного зберігання обчислюється:
якщо на станції призначення вивантаження здійснюється засобами: залізниці - з 24-ої години дати вивантаження вантажів; одержувача - з 24-ої години дати подавання вагонів під вивантаження;
при переадресуванні - після двох годин з моменту повідомлення про прибуття вантажу;
при затримці - з моменту затримки.»
Відповідно пункту 9 цього ж розділу: «За зберігання на місцях загального користування та на коліях станції відправлення вантажів, завантажених у вагони (контейнери), які простоюють в очікуванні оформлення перевезення (у тому числі під митним оформленням та з інших причин, не залежних від залізниці), збір сплачується з моменту ввезення вантажу на станцію до моменту закінчення затримки.
Факт затримки вантажу засвідчується актом загальної форми.»
Відповідно пункту 2.1 розділу III Збірника тарифів - збір за зберігання нараховується за кожну добу в розмірі 4,0 грн. за одну тону - при зберіганні вантажу у вагоні.
Пунктом 10 розділу 1  Збірника тарифів, ставки тарифів, плати і зборів, що містяться у цьому Збірнику, є базовими та визначені без урахування податку на додану вартість.
Як вбачається з матеріалів справи, відповідачем було сплачено збір за накопичення вищевказаних вагонів на коліях загального користування по накопичувальній картці форми ФДУ-92 №07090040 у сумі 7201,61 грн., що сторонами не оспорюється.
В той же час, відповідач не сплатив збір за зберігання вантажу на коліях загального користування по накопичувальній картці форми ФДУ-92 № 07090039 від 07.09.2021 у сумі 31 850,40 грн. (без ПДВ), а з врахуванням 20% ПДВ у сумі 38  220,48 грн., в зв`язку із внесенням Відповідачем у накопичувальну картку заперечень.
Представник відповідача у накопичувальній карті зазначив, що «вагони накопичувались за заявкою згідно додатка 1.4 до договору про надання послуг. Збір за накопичення маршруту стягнуто по накопичувальній картці № 07090040».
Однак, як було встановлено вище, послуги з накопичення вагонів (формування маршрутного поїзду на станційних коліях, тобто коліях загального користування, на підставі укладеного із Перевізником договору), та послуги зі зберігання вантажів (матеріальна відповідальність за зберігання на місцях загального користування та на коліях станції відправлення вантажів, завантажених в вагони (контейнери), які простоюють в очікуванні оформлення перевезення відповідно до Правил № 644), не є тотожними, тому позивач правомірно нарахував відповідачу збір за зберігання вантажу на коліях загального користування по накопичувальній картці форми ФДУ-92 № 07090039 від 07.09.2021 у сумі 38 220,48 грн. з урахуванням ПДВ.
Відповідач жодним чином не заперечував проти суми самого розрахунку, наведеного позивачем.
Колегією суддів було перевірено розрахунок збору за зберігання вантажу на коліях загального користування по накопичувальній картці форми ФДУ-92 № 07090039 та встановлено, що даний розрахунок є арифметично вірним та обґрунтованим.
З огляду на викладене вище, враховуючи факт того, що затримка вагонів на станційних коліях відбулась саме з вини Відповідача, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов правомірного висновку про задоволення позову та стягнення з відповідача на користь позивача заборгованість у розмірі 38 220,48 грн. з урахуванням ПДВ.
При цьому, колегією суддів не приймається до уваги посилання скаржника на  судову практику, в якій йде посилання на Договір РРГІМ, а також посилання на Роз`яснення від 20.11.2019 №Ц-2 58405-19, оскільки дане Роз`яснення ніякого відношення до даної справи немає, тому, що в ньому йдеться мова про Договір з перевізником на перевезення вантажів на особливих умовах - за розкладом руху маршрутних поїздів, проте у даному випадку між сторонами не укладено такий договір про перевезення вантажів на особливих умовах - за розкладом руху маршрутних поїздів (РРМП). 
Щодо твердження скаржника про те, що правовідносини що склались між сторонами мають особливі спеціальні умови та є «маршрутним перевезенням» в рамках якого здійснювалось накопичення вагонів з вантажем до 50 вагонів.», колегія суддів вважає їх безпідставними, з огляду на таке.  
Посилаючись на п.1.3 договору про надання послуг з організації перевезення вантажів залізничним транспортом № 40-14291113/2020-0001 від 26.06.2020, скаржником не враховано той факт, що маршрутний поїзд - вантажний поїзд це одночасно пред`явлений до перевезенняЗамовником (тобто надання на станцію відправлення однієї накладної або декілька накладних з накладним ЕЦП). 
Маршрутний поїзд може бути оформлений одним або декількома перевізними документами, що фактично відповідачем було виконано о 06 год. 07 хв. 07.09.2021, а саме перевізнику було надано накладну № 41434564, про що свідчить електронний підпис (ЕЦП) у графі № 55 фахівця по відвантаженню ОСОБА_1 , проставлений 07.09.2021 о 06 год. 07 хв. і що дало змогу позивачу відправити вагони згідно маршрутної відправки (накладна «перевізний документ» прийнятий залізницею до перевезення 07.09.2021 о 06 год. 53 хв., що підтверджується підписом «ЕЦП» касира товарного в графі №38). 
Водночас, до 06 год. 07 хв. 07.09.2021 відповідач не надав основний для перевезення документ – накладну, а продовжував формувати маршрут на коліях загального користування, тобто подавав на станційні колії станції Пальміра групи вагонів без перевізного документу, а тому простій вагонів відбувся в очікуванні оформлення документів перевезення Відправником. 
Відповідно працівники станції Пальміра склали акти загальної форми ГУ-23 які підписані представником Відповідача без заперечень. 
У даному випадку часом затримки вагонів є акти загальної форми ГУ-23 від 07.09.2021 №52 від 07.09.2021 №53 від 07.09.2021 №54 від 07.09.2021 №55, 06 год. 10 хв. 07.09.2021. Часом закінчення затримки вагонів є час надання Відповідачем перевізного документу (накладної) на станцію.
При перевезенні вантажу маршрутними відправками та відсутності можливості формувати маршрут на під`їзній колії, що належить Відповідачу, навантажені вагони затримуються на коліях станції, а факт затримки оформлюється актами загальної форми.
Отже, як вже було зазначено вище,  затримка вагонів на станційних коліях станції Пальміра відбулась саме з вини відповідача.
Посилання скаржника на те, що акти загальної форми ГУ-23 підписані невстановленими особами, оскільки не зазначені прізвища підписантів в графі «Підпис», відсутність даних про час закінчення «затримки» вагонів, відсутність підпису представника вантажовласника, чим порушені вимоги п.Х Наказу №113 від 25.02.1999», спростовується наявними в матеріалах справи належним чином завіреними копіями актів форми ГУ-23 від 06.09.2021 №№48, 49, 50, 51, від 07.09.2021 №№ 52, 53, 54, 55, з яких вбачається, що вони підписані встановленим уповноваженим представником Відповідача ТОВ СП «Нібулон» згідно довіреності від 30.09.2020 №238, яка Відповідачем була надана на станцію Пальміра (копія довіреності додається), а саме Куликом О.О. або Гришком А.М. в залежності від дати складання акту, та представником позивача. В розділі актів «Цей акт складено у присутності таких осіб» (прізвище, посада) міститься прізвище, ініціали та посада підписантів акту загальної форми ГУ-23, а саме від Позивача та Відповідача. В розділі актів «Підписи» міститься підпис вищевказаних осіб і прізвище підписантів там не має бути, оскільки прізвища зазначаються в розділі акту «Цей акт складено у присутності таких осіб» (прізвище, посада).
Стосовно посилання скаржника на те, що наявність акту загальної форми ГУ-23 не має виключного призначення - підстава для матеріальної відповідальності і те, що основне його призначення засвідчення обставин, що виникли в процесі перевезення, колегія суддів також вважає безпідставним, оскільки частиною 1 статті 26 Закону України "Про залізничний транспорт" передбачено, що обставини, які можуть служити підставою для майнової відповідальності перевізників, відправників і одержувачів вантажу, багажу, вантажобагажу, пасажирів, засвідчуються актами. Аналогічну норму містить стаття 129 Статуту залізниць України, відповідно до якої обставини, шо можуть бути підставою для матеріальної відповідальності залізниці, вантажовідправника, вантажоодержувача, пасажирів під час залізничного перевезення, засвічуються комерційними актами або актами загальної форми, складеними станціями залізниць. Відповідно до ч.3, ст. 129 Статуту залізниць України, в усіх інших випадках обставини, що виникли в процесі перевезення вантажу, багажу і вантажобагажу і які можуть бути підставою для матеріальної відповідальності, оформляються актами загальної форми. 
Відповідно до п. 3 Правил складання актів, затверджений наказом Міністерства транспорту України 28.05.2002 № 334, акти загальної форми складаються для засвідчення обставин, що виникли в процесі перевезення вантажу, багажу та вантажобагажу і можуть бути підставою для матеріальної відповідальності: в інших випадках для засвідчення обставин, які можуть бути підставою для матеріальної відповідальності, якщо при цьому не потрібне складання комерційного акту.
Також колегією суддів не приймається до уваги безпредметне посилання скаржника на те, що акт загальної форми ГУ-23 може використовуватись для застосування матеріальної відповідальності, яка в свою чергу мас обов`язковим невід`ємним елементом - «вину», оскільки згідно з ч. 2 ст. 614 Цивільного кодексу України відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов`язання.
Разом з цим, скаржником не надано суду належних та допустимих доказів, що підтверджують відсутність його вини, а саме факт надання ним перевізного документу на станцію Пальміра до моменту складання вищевказаних актів загальної форми ГУ-23, тобто Перевізник не надав основний для перевезення документ - накладну, а продовжував накопчувати вагони на коліях загального користування, подавав на станційні колії станції Пальміра групи вагонів без перевізного документу, а тому простій вагонів відбувся в очікуванні оформлення документів перевезення Відправником.
Твердження скаржника про те, що суд першої інстанції незаконно вирішив дану справу за відсутності відзиву на позов не зважаючи на наявність обґрунтованих клопотань про надання додаткового строку на підготовку та подання відзиву, апеляційний господарський суд визнає безпідставними, оскільки справа не містить доказів наявності у відповідача перешкод подання відзиву на позов у даній справі спричинених веденням активних бойових дій на території Миколаївської області, оскільки військовий стан не є беззаперечною та поважною підставою для відкладення розгляду справи, оскільки права громадян на звернення до суду та отримання правничої допомоги не можуть бути обмежені, а військовий стан не зупиняє роботи судів.
Крім того, ухвалою господарського суду Одеської області постановлено, справу розглядати за правилами спрощеного позовного провадження у судовому засіданні з повідомленням сторін.
Доказом отримання вказаної ухвали є рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення, з якого вбачається, що відповідач отримав копію цієї ухвали 19.07.2022 (т. 1, а.с. 95).
Відповідно до ст. 248 ГПК України суд розглядає справи  у порядку спрощеного позовного провадження протягом розумного строку,  але не більше шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі.
Також, зазначаючи про введення військового стану представник відповідача мав можливість взяти участь у судовому засіданні в суді першої інстанції у режимі відеоконференції поза межами приміщенням суду з використанням власних технічних засобів відповідно до ст.197 ГПК України, проте своїм правом не скористався.
Як вбачається з матеріалів апеляційної скарги, відповідач посилається на пропуск позивачем строку позовної давності.
Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.
Загальна позовна давність (зокрема, до вимог про стягнення заборгованості) встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України).
Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта статті 267 ЦК України).
Отже, перш ніж застосовувати позовну давність, господарський суд повинен з`ясувати та зазначити в судовому рішенні, чи порушене право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. У разі коли такі право чи інтерес не порушені, суд відмовляє в позові з підстав його необґрунтованості. І лише якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушені, але позовна давність спливла і про це зроблено заяву іншою стороною у справі, суд відмовляє в позові у зв`язку зі спливом позовної давності - за відсутності наведених позивачем поважних причин її пропущення.
Відповідно до частини першої статті 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.
Як встановлено судом та не заперечується сторонами, оскільки у даному випадку  підставою для подання позову до суду є акти загальної фори ГУ-23 від 06.09.2021 №№48,49,50,51, від 17.09.2021 №№ 52,53,54,55, то відповідно до ст. 137 Статуту Залізниць України 6-ти місячний термін для подання позову залізниці до вантажовідправника ТОВ СП «НІБУЛОН» закінчився 06-07.03.2022 року.  
Відповідно до штемпелю організації поштового зв`язку, що міститься на поштовому конверті, в якому надсилалася до суду позовна заява, позивач  звернувся з даним позовом 08.07.2022.
Разом з тим, частиною 3 статті 267 ЦК України передбачено, що позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі,  зробленою до винесення ним рішення.
Враховуючи, що відповідачем, який, як встановлено судом апеляційної інстанції, був належним чином повідомлений про розгляд справи, не заявляося про застосування наслідків спливу строку позовної давності, у господарського суду першої інстанції не було підстав для їх застосування.
Водночас, Постановою Кабінету Міністрів України від 11.03.2020 №211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» (із наступними змінами і доповненнями) установлено з 12.03.2020 до 31.10.2020 на всій території України карантин, дію якого неодноразово продовжено (у тому числі, и? станом на час звернення ПрАТ  «СК  «АРКС» з позовом до суду).
Законом України від 30.03.2020 №540-IX «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусноії хвороби (COVID- 19)» розділ «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України доповнено, зокрема, пунктом 12 такого змісту: «Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусноії хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину».
Зазначений Закон України від 30.03.2020 №540-IX набрав чинності 02.04.2020.
Отже, у спірних правовідносинах строк позовної давності в силу п. 12 Розділу «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України на момент подання позову (24.11.2021) не сплив та продовжується на строк дії карантину.
Правова позиція щодо застосування статті 257 ЦК України та пункту 12 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України викладена, зокрема, у постановах Верховного Суду від 06.05.2021 у справі №903/323/20, від 31.05.2022 у справі №926/1812/21, від 22.06.2022 у справі №916/1157/21, .
З огляду на вищевикладене, колегія суддів вважає, що при прийнятті оскаржуваного рішення Господарський суд Одеської області забезпечив дотримання вимог чинного законодавства щодо всебічного, повного та об`єктивного дослідження всіх фактичних обставин справи, у зв`язку з чим підстави для його скасування відсутні.
Принцип змагальності (ст. 13 ГПК України) та принцип рівності сторін (ст. 7 ГПК України), які тісно пов`язані між собою, є основоположними компонентами концепції "справедливого судового розгляду" у розумінні п. 1 ст. 6 Конвенції. Вони вимагають "справедливого балансу" між сторонами: кожній стороні має бути надана розумна можливість представити свою справу за таких умов, що не ставлять її чи його у явно гірше становище порівняно з протилежною стороною.
Місцевим господарським судом при прийнятті рішення було дотримано вказаних принципів та забезпечено сторонам справедливий судовий розгляд, взято до уваги інтереси учасників справи та почуто їх, що відповідає вимогам ГПК України та п. 1 ст. 6 Конвенції.
Згідно зі статтею 17 Закону України “Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини” суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.
Колегія суддів зазначає, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент (рішення у справі "Серявін та інші проти України", пункт 58). 
Тому інші доводи скаржника, що викладені в апеляційній скарзі, колегія суддів не бере до уваги, оскільки вони висновків суду не спростовують та з урахуванням всіх обставин даної справи, встановлених судом, не впливають на правильність вирішення спору по суті та остаточний висновок.
З урахуванням наведених правових положень та встановлених обставин даної справи, колегія суддів вважає доводи викладені скаржником в апеляційній скарзі необґрунтованими, оскільки вони спростовуються зібраними по справі доказами та не відповідають вимогам закону, що регулює спірні правовідносини. За таких обставин колегія суддів не знаходить законних підстав для повного чи часткового задоволення вимог апеляційної скарги.  
Враховуючи вищевикладене колегія суддів приходить до висновку, що судом першої інстанції було повно та всебічно з`ясовано обставини, що мають значення для справи, надано їм належну правову оцінку та винесено рішення з дотриманням норм матеріального і процесуального права, що дає підстави для залишення його без змін.
З огляду на те, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає то в порядку  ст. 129 ГПК України судові витрати зі сплати судового збору за подання та розгляд апеляційної скарги в сумі 3153 грн. покладаються на скаржника.

Керуючись ст.ст. 253, 269, 270, 275, 276, 281-284 ГПК України, Південно-західний апеляційний господарський суд
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю Сільськогосподарського підприємства “НІБУЛОН” залишити без задоволення.
Рішення господарського суду Одеської області від 25 серпня 2022 у справі №916/1529/22 залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених у підпунктах а-г п. 2 ч. 3 ст. 287 ГПК України.

Головуючий суддя                                                                              А.І. Ярош

Судді                                                                                                      Г.І. Діброва

                                                                                                               Н.М. Принцевська