ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД	
Справа № 640/18711/20                                                                                Суддя першої інстанції: Пащенко К.С.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

  12 січня 2023 року                                                                                            м. Київ
          
          Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду у складі:
          судді-доповідача                       - Горяйнова  А.М.,
          суддів                                            - Файдюка В.В. та Шелест С.Б.,  
розглянувши в порядку письмового провадження в м. Києві апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Окружного адміністративного суду міста Києва від 19 вересня 2022 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Державної служби України з питань геодезії, картографії та кадастру про визнання протиправним та скасування рішення, 

ВСТАНОВИЛА:

У серпні 2020 року ОСОБА_1  звернувся до суду з адміністративним позовом, в якому просив визнати протиправним та нечинним наказ Державного агентства земельних ресурсів України від 15 жовтня 2014 року № 328 «Про введення в дію рішень колегії Держземагентства України від 14 жовтня 2014 року» у частині введення в дію рішення колегії Державного агентства земельних ресурсів України від 14 жовтня 2014 року № 2/1 «Про обов`язкове направлення на розгляд до місцевих рад питань щодо розпорядження землями сільськогосподарського призначення державної власності».
Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 30 листопада 2020 року адміністративний позов ОСОБА_1 залишено без розгляду.
Постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 16 лютого 2021 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення, а ухвалу Окружного адміністративного суду міста Києва від 30 листопада 2021 року - без змін.
Надалі постановою Верховний Суд від 01 червня 2022 року касаційну скаргу ОСОБА_1 задоволено, рішення судів першої та апеляційної інстанції скасовано, а справу направлено до Окружного адміністративного суду міста Києва для продовження розгляду.
Державна служба України з питань геодезії, картографії та кадастру звернулася до суду з клопотанням про закриття провадження у справі у зв`язку з усуненням порушень прав позивача, а ОСОБА_1 подав клопотання про стягнення з відповідача судових витрат, а саме - витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 20000 грн 00 коп та судового збору у розмірі 5212 грн 80 коп.
Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 08 вересня 2022 року закрито провадження у справі на підставі п. 8 ч. 1 ст. 238 КАС України.
У свою чергу ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 19 вересня 2022 року відмовлено у задоволенні клопотання про стягнення з відповідача судових витрат, проте повернуто ОСОБА_1 суму судового збору, перераховану згідно з платіжним дорученням від 11 серпня 2020 року № 208, в розмірі 840 грн 80 коп за подачу позовної заяви.
Не погоджуючись із прийнятим судовим рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати оскаржувану ухвалу в частині відмови в розподілі судових витрат та ухвали в цій частині нову ухвалу про задоволення заяви. Свої вимоги обґрунтовує тим, що суд першої інстанції неправильно застосував норми процесуального права, що призвело до неправильного вирішення питання щодо розподілу судових витрат. Скаржник просить врахувати, що питання розподілу судових витрат залежить від кінцевого рішення у рішення у справі, тому якщо справу передано на новий розгляд, судові витрати, понесені в судах апеляційної та касаційної інстанцій, вирішує саме суд першої інстанції при ухваленні рішення по суті заявлених вимог або у випадках, визначених ст.ст. 143, 252 КАС України. Також позивач наполягає на тому, що спір виник внаслідок неправильних дій Державного агентства земельних ресурсів України, тому витрати на професійну правничу допомогу підлягають стягненню за рахунок бюджетних асигнувань його правонаступника - Державної служби України з питань геодезії, картографії та кадастру.
Відповідач подав відзив на апеляційну скаргу, в якому зазначив, що суд першої інстанції ухвалив законне і обґрунтоване рішення про повернення позивачу судового збору лише за подачу позовної заяви, а підстави для зміни чи скасуванню ухвали суду від 19 вересня 2022 року відсутні.
Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України справа розглядається в порядку письмового провадження за наявними у ній матеріалами.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає необхідним апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково, ухвалу Окружного адміністративного суду міста Києва від 19 вересня 2022 року - скасувати та прийняти нову ухвалу, виходячи з такого.
Згідно зі ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.
Приймаючи рішення за наслідками розгляду заяви ОСОБА_1 про стягнення судових витрат, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем при поданні позову в адміністративній справі № 640/18711/20 сплачено судовий збір у розмірі 840 грн 80 коп. З огляду на те, що провадження у справі закрито, суд першої інстанції прийшов до висновку про необхідність повернення позивачу судового збору, сплаченого при поданні позову згідно з платіжним дорученням від 11 серпня 2020 року № 208. Натомість вирішення питання щодо розподілу судових витрат зі сплати судового збору за подання апеляційної та касаційної скарг має бути вирішено виключно судом, який переглядав відповідні судові рішення. За висновком суду першої інстанції, процесуальним законом не передбачено права позивача на компенсацію понесених витрат на професійну правничу допомогу за рахунок бюджетних асигнувань відповідача у разі закриття провадження у справі на підставі п. 8 ч. 1 ст. 238 КАС України.
Колегія суддів не погоджується із зазначеними висновками суду першої інстанції, адже вони не узгоджуються з вимогами процесуального права.
Першочергово колегія суддів звертає увагу на те, що ОСОБА_1 просив суд стягнути за рахунок бюджетних асигнувань відповідача судові витрати на сплату судового збору та на професійну правничу допомогу. Вимоги позивача ґрунтувалися на положеннях ст. 132 КАС України.
Натомість суд першої інстанції, керуючись п. 5 ч. 1 ст. 7 Закону України «Про судовий збір», повернув позивачу з державного бюджету сплачену сума судового збору за подачу позовної заяви.
Вирішуючи питання про те, яку норму права належить застосувати під час вирішення клопотання ОСОБА_1 , колегія суддів враховує, що ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 08 вересня 2022 року закрито провадження у справі за його адміністративним позовом на підставі п. 8 ч. 1 ст. 238 КАС України - у зв`язку з тим, що оскаржувані порушення були виправлені суб`єктом владних повноважень і при цьому відсутні підстави вважати, що повне відновлення законних прав та інтересів позивача неможливе без визнання рішень, дій або бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправними після такого виправлення.
Положеннями ст. 142 КАС України, якій кореспондують норми ч.ч. 3, 4 ст. 7 Закону України «Про судовий збір», передбачено, що у разі вирішення справи шляхом примирення, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу п`ятдесяти відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову.
У разі вирішення справи шляхом примирення, відмови від позову, визнання позову відповідачем на стадії перегляду рішення в апеляційному чи касаційному порядку суд у відповідній ухвалі у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення скаржнику (заявнику) п`ятдесяти відсотків судового збору, сплаченого ним при поданні відповідної апеляційної чи касаційної скарги.
Згідно зі ст. 140 КАС України у разі відмови позивача від позову понесені ним витрати відповідачем не відшкодовуються, а витрати відповідача за його заявою стягуються із позивача, крім випадків, коли позивач звільнений від сплати судових витрат. Однак якщо позивач відмовився від позову внаслідок задоволення його відповідачем після подання позовної заяви, то суд за заявою позивача присуджує всі понесені ним у справі витрати із відповідача.
Відповідно до правової позиції Верховного Суду, викладеної в постанові від 07 вересня 2021 року у справі № 380/3138/20, системний аналіз зазначених норм свідчить про те, що ч. 1 ст. 142 КАС України стосується повернення судового збору позивачу з відповідного бюджету у зв`язку із відмовою позивача від позову. Ця норма не пов`язана зі ст.ст. 139, 140 КАС України, оскільки не регулює питання стягнення з однієї сторони на користь іншої судового збору в порядку розподілу судових витрат.
Питання повернення судового збору та розподілу судових витрат мають різну правову природу, не є пов`язаними, а підстави та порядок їх застосування регулюються по-різному. Зокрема, ч. 1 ст. 142 КАС України може бути застосована у тому випадку, коли має місце відмова позивача від позову, що не пов`язана із задоволенням його вимог відповідачем після подання позовної заяви, оскільки у такому випадку розподіл судових витрат згідно з ч. 1 ст. 140 КАС України не здійснюється.
Разом з тим, якщо позивач відмовився від позову внаслідок його задоволення відповідачем після подання позовної заяви, то цілком обґрунтованим є покладення на відповідача обов`язку відшкодувати понесені позивачем витрати як міра відповідальності за поведінку, яка змусила позивача вирішувати спір у судовому порядку.
За правилами ч. 5 ст. 242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
З огляду на вказану норму права та правову позицію Верховного Суду щодо розподілу судових витрат у випадку закриття провадження у справі з підстав самостійного задоволення відповідачем позовних вимог позивача, колегія суддів виходить з того, що ОСОБА_1 має право на стягнення за рахунок бюджетних асигнувань Державної служби України з питань геодезії, картографії та кадастру судових витрат, понесених під час розгляду справи в судах першої, апеляційної та касаційної інстанцій.
Згідно з матеріалами справи, при поданні позовної заяви ОСОБА_1 сплатив судовий збір у розмірі 840 грн 80 коп, при поданні апеляційної скарги на ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 30 листопада 2020 року про залишення позовної заяви без розгляду - у розмірі 2102 грн 00 коп, при поданні касаційної скарги на ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 30 листопада 2020 року та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 16 лютого 2021 року - у розмірі 2270 грн 00 коп.
Зазначені судові витрати підлягають стягненню за рахунок бюджетних асигнувань відповідача у справі - суб`єкта владних повноважень, як це передбачено положеннями ст.ст. 139, 140 КАС України.
Колегія суддів наголошує на тому, що ухвалення рішення про скасування ухвали суду про залишення адміністративного позову без розгляду не є підставою для вирішення судом апеляційної чи касаційної інстанції питання про розподіл судових витрат, сплачених за подання апеляційної чи касаційної скарг відповідно. Питання про розподіл судових витрат у вигляді судового збору за подачу апеляційної та касаційної скарги на ухвалу Окружного адміністративного суду міста Києва від 30 листопада 2020 року підлягало вирішенню судом першої інстанції за наслідками постановлення ухвали Окружного адміністративного суду міста Києва від 08 вересня 2022 року та розгляду клопотання позивача про стягнення судових витрат.
Також позивач просить стягнути витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 20000 грн 00 коп.
Відповідно до ч. 1, п. 1 ч. 3 ст. 132 КАС України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.
За правилами ч.ч. 1, 3 ст. 143 КАС України суд вирішує питання щодо судових витрат у рішенні, постанові або ухвалі. Якщо сторона з поважних причин не може до закінчення судових дебатів у справі подати докази, що підтверджують розмір понесених нею судових витрат, суд за заявою такої сторони, поданою до закінчення судових дебатів у справі, може вирішити питання про судові витрати після ухвалення рішення по суті позовних вимог.
Згідно з ч. 7 ст. 139 КАС України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. За відсутності відповідної заяви або неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.
До закінчення судових дебатів ОСОБА_1 подав клопотання про стягнення судових витрат, до якого долучив докази, які підтверджують витрати на професійну правничу допомогу. Разом із клопотанням позивач надав опис вкладення в цінний лист та фіскальний чек, , які підтверджують направлення такого клопотанням відповідачу у справі.
Особливості підтвердження та розподілу між сторонами судових витрат на професійну правничу допомогу визначені у ст. 134 КАС України.
Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 134 КАС України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.
Згідно з ч. 4 ст. 134 КАС України для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
За правилами ч. 5 ст. 134 КАС України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
Одночасно ч.ч. 6, 7 ст. 134 КАС України передбачено, що у разі недотримання вимог частини п`ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
Під час розгляду справи в суді ОСОБА_1 користувалося послугами Адвокатського бюро «Тарас Кулачко та партнери», зокрема адвоката Кулачка Т.М.
Для підтвердження витрат на професійну правничу допомогу позивач надав копії договору про надання правничої допомоги № 03/08/20-1 від 03 серпня 2020 року, акту приймання-передачі наданих послуг (детальний опис наданих послуг) від 06 вересня 2022 року, квитанції від 07 вересня 2022 року, заключну виписку по рахунку.
Згідно з актом приймання-передачі наданих послуг (детальний опис наданих послуг) від 06 вересня 2022 року загальна сума витрат ОСОБА_1 на професійну правничу допомогу, понесених у зв`язку з розглядом цієї справи в суді, становить 20000 грн 00 коп.
Відповідно до правової позиції Верховного Суду, що викладена в постанові від 15 липня 2021 року у справі № 420/7028/20, суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалене судове рішення, всі понесені нею витрати на професійну правничу допомогу, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, враховуючи такі критерії, як складність справи, витрачений адвокатом час, значення спору для сторони тощо.
Водночас, проаналізувавши положення ч.ч. 6, 7 ст. 134 КАС України, Верховний Суд прийшов до висновку, що саме зацікавлена сторона має вчинити певні дії, спрямовані на відшкодування з іншої сторони витрат на професійну правничу допомогу, а інша сторона має право на відповідні заперечення проти таких вимог.
Верховний Суд зауважив, що із запровадженням з 15 грудня 2017 року змін до      Кодексу адміністративного судочинства України законодавцем принципово по новому визначено роль суду при вирішенні питання розподілу судових витрат, а саме: як арбітра, що надає оцінку тим доказам та доводам, що наводяться сторонами, та не може діяти на користь будь-якої із сторін. Принцип співмірності розміру витрат на професійну правничу допомогу повинен застосовуватися відповідно до вимог ч. 6 ст. 134 КАС України за наявності клопотання іншої сторони. Це означає, що відповідач як особа, яка заперечує зазначений позивачем розмір витрат на оплату правничої допомоги, зобов`язаний навести обґрунтування та надати відповідні докази на підтвердження його доводів щодо неспівмірності заявлених судових витрат із заявленими позовними вимогами, подавши відповідне клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги, а суд, керуючись принципом співмірності, обґрунтованості та фактичності, вирішує питання розподілу судових витрат керуючись критеріями, закріпленими у    ст. 139 КАС України.
Колегія суддів наголошує на тому, що клопотання про долучення доказів, які підтверджують витрати на професійну правничу допомогу було направлене позивачем на адресу Державної служби України з питань геодезії, картографії та кадастру, на підтвердження чого до суду першої інстанції надано опис вкладення в цінний лист та фіскальний чек.
Відповідач під час розгляду справи в суді першої інстанції не надавав заперечень проти заявленого позивачем розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.
Як вже зазначалося, відповідно до ч. 6 ст. 134 КАС України наявність клопотання іншої сторони про зменшення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, є обов`язковою передумовою для оцінки заявленої позивачем суми відшкодування на відповідність вимогам ч. 5 ст. 134 КАС України. Такий висновок відповідає практиці застосування ст. 134 КАС України Верховним Судом, що викладена, зокрема й у постанові від 30 серпня 2022 року у справі № 640/1037/21.
Водночас, фактично заперечення відповідача проти співмірності витрат на професійну правничу допомогу відсутні й у відзиві на апеляційну скаргу.
За таких обставин колегія суддів вважає, що стягненню на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань відповідача підлягають також витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 20000 грн 00 коп.
Отже, доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 спростовують висновки суду першої інстанції, викладені в ухвалі від 19 вересня 2022 року та є підставою для її скасування і постановлення нової ухвали про розподіл судових витрат.
Колегія суддів враховує, що позивач просив суд скасувати оскаржувану ухвали лише в частині відмови в стягненні судових витрат, понесених на сплату судового збору при подачі апеляційної й касаційної скарг, а також на оплати послуг адвоката та не вимагав скасування ухвали суду від 19 вересня 2022 року в частині повернення судового збору, сплаченого за подачу позовної заяви.
Разом з тим в ході апеляційного розгляду справи встановлено, що судові витрати ОСОБА_1 , в тому числі на сплату судового збору, підлягають розподілу шляхом стягнення за рахунок бюджетних асигнувань відповідача, а не поверненню за бюджету за правилами ст. 7 Закону України «Про судовий збір».
З огляду на викладене колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення без додержання норм процесуального права. У зв`язку з цим колегія суддів вважає необхідним апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково, ухвалу Окружного адміністративного суду міста Києва від 19 вересня 2022 року - скасувати та прийняти нову ухвалу.
Керуючись ст.ст. 139, 140, 242, 238, 308, 311, 317, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, колегія суддів, -
ПОСТАНОВИЛА:

          Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити частково.
          Ухвалу Окружного адміністративного суду міста Києва від 19 вересня 2022 року - скасувати. 
          Стягнути на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Державної служби України з питань геодезії, картографії та кадастру судові витрати у вигляді судового збору за подачу позовної заяви у розмірі 840 (вісімсот сорок) грн 80 коп, за подачу апеляційної скарги у розмірі 2102 (дві тисячі сто два) грн 00 коп, за подачу касаційної скарги у розмірі 2270 (дві тисячі двісті сімдесят) грн 00 коп, а також судові витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 20000 (двадцять тисяч) грн 00 коп.
          Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у випадках, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України, шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

          Суддя-доповідач                                                                      А.М. Горяйнов                                                                 

Судді                                                                                            В.В. Файдюк    

                                                                                                    С.Б. Шелест