Постанова
Іменем України
15 лютого 2023 року
м. Київ
 
справа № 712/7590/14-ц
провадження № 61-9809св22
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:
головуючого - Синельникова Є. В.,
суддів: Білоконь О. В., Осіяна О. М., Хопти С. Ф. (суддя-доповідач), 
Шиповича В. В.,
 
учасники справи:
заявник (боржник) - ОСОБА_1 ,
представник заявника (боржника) - Гончар Сергій Миколайович ,
заінтересовані особи: орган примусового виконання рішення Центральний відділ державної виконавчої служби у м. Черкаси Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (стягувач),
розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу представника ОСОБА_1 - Гончара Сергія Миколайовича на ухвалу Черкаського апеляційного суду від 28 вересня 
2022 року у складі колегії суддів: Василенко Л. І., Бородійчука В. Г., 
Карпенко О. В.,
ВСТАНОВИВ:
1.     Описова частина
Короткий зміст позовних вимог
У квітні 2022 року  ОСОБА_1 звернувся до суду із заявою про скасування тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України, заінтересовані особи:орган примусового виконання рішення Центральний відділ державної виконавчої служби у м. Черкаси Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) та акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (далі - АТ КБ «ПриватБанк»).
Заяву мотивовано тим, що 13 травня 2014 року державним виконавцем Центрального відділу державної виконавчої служби Черкаського міського управління юстиції було відкрито виконавче провадження № 31423193 щодо виконання виконавчого листа Придніпровського районного суду м. Черкаси від 11 січня 2012 року № 2-3587 про стягнення з ОСОБА_1 на користь публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» 
(далі - ПАТ КБ «ПриватБанк») боргу в сумі 22 226,55 грн.
Заявник зазначав, що в межах цього виконавчого провадження задоволено подання державного виконавця та ухвалою Соснівського районного суду 
м. Черкаси від 22 травня 2014 року тимчасово обмежено його право виїзду за межі України до повного виконання своїх зобов`язань перед 
ПАТ КБ «ПриватБанк» в сумі 22 226,55 грн. 
Відповідно до листа Центрального відділу державної виконавчої служби 
у м. Черкаси від 01 червня 2022 року усі виконавчі провадження, 
що перебували на виконанні відносно ОСОБА_1 , закінчені, зокрема, і щодо виконання виконавчого листа від 11 січня 2012 року № 2-3587, закінчене 
24 квітня 2017 року.
ОСОБА_1 вважав, що вказана ухвала підлягає скасуванню, оскільки на час звернення із цією заявою виконавче провадження щодо виконання вказаного судового рішення завершене, а тому відпала необхідність 
у забороні виїзду за кордон.
У зв`язку з цим ОСОБА_1 просив скасувати заходи забезпечення примусового виконання рішення суду шляхом скасування тимчасового обмеження в праві виїзду за кордон.
Короткий зміст рішення суду першої інстанції
Ухвалою Соснівського районного суду м. Черкаси від 10 серпня 2022 року відмовлено ОСОБА_1 у задоволенні заяви про скасування тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України.
Ухвала суду першої інстанції мотивована тим, що немає підстав для скасування обмежувальних заходів, оскільки виконання зобов`язань щодо сплати боргу боржником не виконані.
Короткий зміст ухвал суду апеляційної інстанції
Не погоджуючись із ухвалою суду першої інстанції, представник 
ОСОБА_1 - адвокат Гончар С. М. звернувся до Черкаського апеляційного суду із апеляційною скаргою.
Ухвалою Черкаського апеляційного суду від 28 вересня 2022 року апеляційне провадження за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 - адвоката Гончара С. М. на ухвалу Соснівського районного суду м. Черкаси 
від 10 серпня 2022 року у справі за заявою ОСОБА_1 , заінтересовані особи: орган примусового виконання рішення Центральний відділ державної виконавчої служби у м. Черкаси Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (стягувач), закрито.
Ухвала суду апеляційної скарги мотивована тим, що ухвала суду першої інстанції про відмову у скасуванні тимчасового обмеження у праві виїзду 
не відноситься до визначеного частиною першою статті 353 ЦПК України переліку ухвал, які можуть бути оскаржені окремо від рішення суду, а тому відповідно до пункту 4 частини п`ятої статті 357 ЦПК України апеляційна скарга підлягає поверненню.
Доводи особи, яка подала касаційну скаргу
У касаційній скарзі, поданій у жовтні 2022 року до Верховного Суду, представник ОСОБА_1 - Гончар С. М. просить скасувати ухвалу суду апеляційної інстанції та направити справу для продовження розгляду 
до апеляційного суду, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права.
Касаційна скарга мотивована тим, що суд апеляційної інстанції закриваючи апеляційне провадження порушив право на апеляційний перегляд справи.
Представник ОСОБА_1 - Гончар С. М. посилався на те, що особливістю судового рішення про скасування тимчасового обмеження у праві виїзду 
за межі України, із заявою про ухвалення якого звернувся ОСОБА_1 
до суду, є те, що воно ухвалюється на стадії виконання судового рішення про стягнення з останнього заборгованості і оскаржити його одночасно 
з рішенням суду неможливо.
Судом апеляційної інстанції не враховано висновок Верховного Суду, викладений у постанові від 30 вересня 2020 року у справі № 488/926/16-ц про те, що тлумачення пункту 31 частини першої статті 353 ЦПК України має відбуватися із урахуванням можливості/неможливості поновити свої права, особою, яка подає апеляційну скаргу, в інший спосіб аніж шляхом оскарження в апеляційному порядку ухвали суду першої інстанції окремо від рішення суду.
Надходження касаційних скарг до суду касаційної інстанції
Ухвалою Верховного Суду від 25 жовтня 2022 року відкрито касаційне провадження та витребувано справу із Соснівського районного суду 
м. Черкаси.
У листопаді 2022 року справа надійшла до Верховного Суду.
Ухвалою Верховного Суду від 01 лютого 2023 року справу призначено 
до розгляду.
Відзив на касаційну скаргу до суду не надходив
 
2.     Мотивувальна частина
Позиція Верховного Суду
Частиною третьою статті 3 Цивільного процесуального кодексу України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно 
до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду 
і вирішення справи.
Згідно з положеннями частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 2, 3 
частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
Касаційна скарга представника ОСОБА_1 - Гончара С. М. підлягає задоволенню.
Частиною першою статті 402 ЦПК України встановлено, що у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.
Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог 
і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Зазначеним вимогам закону ухвала суду апеляційної інстанції не відповідає.
Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права
Відповідно до статті 6 Конвенції кожен має право на справедливий 
і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним 
і безстороннім судом, встановленим законом.
Частиною першою статті 8 Конституції України передбачено, що в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Суддя, здійснюючи правосуддя, керується верховенством права (частина перша 
статті 129 Конституції України).
Суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України (стаття 2 Закону України «Про судоустрій і статус суддів»).
Згідно із частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Однією з основних засад судочинства в Україні є забезпечення права 
на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - 
на касаційне оскарження судового рішення (пункт 8 частини другої 
статті 129 Конституції України).
Можливість (право) оскарження судових рішень у судах апеляційної 
та касаційної інстанцій є складовою права особи на судовий захист. Перегляд судових рішень в апеляційному та касаційному порядку гарантує відновлення порушених прав і охоронюваних законом інтересів людини 
і громадянина.
Конституційні гарантії захисту прав і свобод людини і громадянина 
в апеляційній та касаційній інстанціях конкретизовано у главах 1, 2 
розділу V ЦПК України, якими врегульовано порядок і підстави для апеляційного та касаційного оскарження рішень і ухвал суду в цивільному судочинстві.
Статтею 353 ЦПК України визначено вичерпний перелік ухвал, які можуть бути оскаржені в апеляційному порядку окремо від рішення суду.
Згідно із пунктом 31^1 частини першої статті 353 ЦПК України окремо від рішення суду можуть бути оскаржені в апеляційному порядку ухвали суду першої інстанції щодо скасування тимчасового обмеження у праві виїзду 
за межі України.
ЄСПЛ зауважує, що національні суди мають обирати способи такого тлумачення, які зазвичай можуть включати акти законодавства, відповідну практику, наукові дослідження тощо (VOLOVIK v. UKRAINE, № 15123/03, § 45, ЄСПЛ, 06 грудня 2007 року). Процесуальні норми призначені забезпечити належне відправлення правосуддя та дотримання принципу правової визначеності, а також про те, що сторони повинні мати право очікувати, 
що ці норми застосовуються. Принцип правової визначеності застосовується не лише щодо сторін, але й щодо національних судів (DIYA 97 v. UKRAINE, №19164/04, § 47, ЄСПЛ, від 21 жовтня 2010 року).
Пунктом 5 частиною першою статті 6 Закону України «Про порядок виїзду 
з України і в`їзду в Україну громадян України» передбачено, що право громадянина України на виїзд з України може бути тимчасово обмежено 
у випадках, коли він ухиляється від виконання зобов`язань, покладених 
на нього судовим рішенням або рішенням інших органів (посадових осіб), 
що підлягає примусовому виконанню в порядку, встановленому законом, - до виконання зобов`язань або сплати заборгованості зі сплати аліментів.
Отже, тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України - це певного виду санкція, яка може застосовуватися у зв`язку з ухиленням особи 
від виконання зобов`язання, зокрема, виконання судового рішення.
Відповідно до частини сьомої статті 441 ЦПК України за результатами розгляду заяви про скасування тимчасового обмеження фізичної особи 
у праві виїзду за межі України постановляється ухвала, яка може бути оскаржена.
ЄСПЛ вказав, що відповідно до пункту 1 статті 6 Конвенції, якщо апеляційне оскарження існує в національному правовому порядку, держава зобов`язана забезпечити особам під час розгляду справи в апеляційних судах, в межах юрисдикції таких судів, додержання основоположних гарантій, передбачених статтею 6 Конвенції, з урахуванням особливостей апеляційного провадження, а також має братись до уваги процесуальна єдність судового провадження в національному правовому порядку та роль в ньому апеляційного суду. «Право на суд», одним із аспектів якого є право доступу, не є абсолютним і може підлягати обмеженням; їх накладення дозволене 
за змістом, особливо щодо умов прийнятності апеляційної скарги. Проте такі обмеження повинні застосовуватись з легітимною метою та повинні зберігати пропорційність між застосованими засобами та поставленого метою (VOLOVIK v. UKRAINE, 15123/03, § 53, 55, ЄСПЛ, від 06 грудня 
2007 року).
Особливістю судового рішення щодо тимчасового обмеження боржника 
у праві виїзду за межі України без вилучення паспортного документа, 
з поданням про ухвалення якого звернувся Перший Приморський відділ державної виконавчої служби у м. Одесі Південного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Одеса) до суду, є те, що воно ухвалюється на стадії виконання судових рішень про стягнення з боржника заборгованості і оскаржити його одночасно з рішенням суду неможливо.
У справах «Стецов проти України» та «Гупало проти України» Європейський суд з прав людини констатував порушення пункту 2 статті 2 Протоколу № 4 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) на порушення права на свободу пересування та виїзду з країни.
Європейський суд дійшов висновку, що до заявника були застосовані заходи, які не були достатньо обґрунтованими і не могли бути переглянуті 
до здійснення повної сплати заборгованості, у зв`язку з чим втручання 
у право заявника на виїзд з країни не було обґрунтованим та пропорційним обставинам. 
Ураховуючи зазначене, обмеження права на свободу пересування та виїзду 
з країни має оцінюватися судом на предмет легітимної мети, співмірності 
та пропорційності.
У справі, що розглядається, боржник ОСОБА_1 відповідно 
до статті 353 ЦПК України скористався своїм правом на оскарження 
в апеляційному порядку окремо від рішення суду ухвали Соснівського районного суду м. Черкаси від 10 серпня 2022 року про відмову у задоволенні його заяви про скасування тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України, яка може бути оскаржена в апеляційному порядку, що передбачено пунктом 31^1 частини першої статті 353, статтею 441 ЦПК України.
Ураховуючи зазначене, колегія суддів Верховного Суду вважає, що суд апеляційної інстанції закриваючи апеляційне провадження за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 - адвоката Гончара С. М. на ухвалу Соснівського районного суду м. Черкаси від 10 серпня 2022 року зазначеного не врахував та дійшов помилкового висновку про те, що вказана ухвала суду першої інстанції не може бути оскаржена в апеляційному порядку окремо 
від рішення суду.
Згідно з частиною четвертою статті 411 ЦПК України справа направляється на новий розгляд до суду апеляційної інстанції, якщо порушення норм процесуального права допущені тільки цим судом.
Враховуючи наведене ухвала Черкаського апеляційного суду від 28 вересня 2022 року підлягає скасуванню з передачею справи до суду апеляційної інстанції на новий розгляд.
Керуючись статтями 400, 402, 406, 409, 416, 419 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду
ПОСТАНОВИВ:
Касаційну скаргу представника ОСОБА_1 - Гончара Сергія Миколайовича задовольнити.
Ухвалу Черкаського апеляційного суду від 28 вересня 2022 року скасувати, справу направити до суду апеляційної інстанції для продовження розгляду.
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту 
її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.
 
Головуючий                                                                                          Є. В. Синельников
 
Судді:                                                                                                     О. В. Білоконь
 
      О. М. Осіян
 
      С. Ф. Хопта
 
      В. В. Шипович