ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
79010, м.Львів, вул.Личаківська,81
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"18" січня 2023 р.                                                               Справа №9/41
Західний апеляційний господарський суд у складі колегії:
Головуючого судді:                                                            Плотніцького Б.Д.,
Суддів:                                                                                          Матущак О.І.,
                                                                                          Скрипчук О.С.,
секретар судового засідання Процевич Р.Б.
розглянувши матеріали апеляційної скарги ІСМ Менеджмент ГмбГ (ICM Management GmbH) б/н від 02.09.2022 (вх. № 01-05/2236/21 від 08.09.2022) 
на рішення Господарського суду Львівської області від 17.11.2021 (повний текст рішення виготовлено 29.11.2021, суддя Сухович Ю.О.)
у справі №9/41
за позовом: Дрогобицької окружної прокуратури в інтересах держави в особі:
позивача-1: Національної академії наук України, місто Київ
позивача-2: Фізико-механічного інституту ім. Г.В. Карпенка НАНУ, місто Львів
до відповідача: Українсько-німецького спільного підприємства в формі товариства з обмеженою відповідальністю “Інтернешнл каттер манюфекчерер ГмбХ (ІСМ)”, місто Дрогобич, Львівської області
третя особа-1, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивачів 1 та 2: Регіональне відділення Фонду державного майна України по Львівській, Закарпатській та Волинській областях, місто Львів
третя особа-2, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивачів: Фонд державного майна України, місто Київ
третя особа-3, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивачів: Дрогобицьке комунальне міське “Бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки”, місто Дрогобич, Львівської області
про: зобов`язання відповідача повернути у власність Національної академії наук України та в оперативне управління Фізико-механічного інституту ім. Г.В. Карпенка НАНУ майно в натурі, передане позивачами в якості внеску до статутного фонду товариства для використання.

за участю представників сторін:
від апелянта: Козій А.В. – адвокат;
від прокуратури: Рогожнікова Н.Б. – прокурор;
від позивача 1: не з`явився;
від позивача 2: Лось В.М. в порядку самопредставництва)
від відповідача: Тунський А.Р. – адвокат;
від третьої особи 1 та 2: Жуган І.О. (в порядку самопредставництва);
від третьої особи 3: не з`явився;

ВСТАНОВИВ:
Короткий зміст позовних вимог.
Дрогобицький міжрайонний прокурор звернувся до Господарського суду Львівської області з позовом в інтересах держави в особі Національної академії наук України (позивач 1), Фізико-механічного інституту ім. Г.В. Карпенка НАНУ (позивач 2), до Українсько-німецького спільного підприємства в формі Товариства з обмеженою відповідальністю "Інтернешнл Каттер Манюфекчерер ГмбХ (ІСМ)" (відповідач), за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні позивачів: Регіональне відділення ФДМУ по Львівській області (третя особа 1), Фонд державного майна України (третя особа 2), Дрогобицьке комунальне міське "Бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки" (третя особа 3) про зобов`язання відповідача повернути у власність Національної академії наук України та в оперативне управління Фізико-механічного інституту ім. Г.В. Карпенка НАНУ майно в натурі, передане позивачами в якості внеску до статутного фонду товариства для використання, а саме: адміністративно-інженерний корпус, будівлі ливарної дільниці з обладнанням, будівлі механоскладальної дільниці з обладнанням, прибудову до ливарної дільниці, обладнання лабораторії, інвентар, меблі, прилади та допоміжні засоби.
В обґрунтування позовних вимог прокурор зазначає, що за результатами перевірки відповідно до звернення Фізико-механічного інституту ім. Г. В. Карпенка Національної академії наук України, Дрогобицькою міжрайонною прокуратурою встановлено неправомірне неповернення майна внесеного інститутом в статутний фонд Товариства з обмеженою відповідальністю "Інтернешнл Каттер Манюфекчерер ГмбХ (ІСМ)". При цьому, майно Національної академії наук України є державною власністю і передане академії у безстрокове користування та використовується у межах визначених статутом, але без зміни форми власності.

Короткий зміст рішень суду попередніх інстанцій.
Рішенням Господарського суду Львівської області від 17.11.2021 позов задоволено повністю. Зобов`язано Українсько-німецьке спільне підприємство в формі Товариства з обмеженою відповідальністю “Інтернешнл каттер манюфекчерер ГМБХ (ІСМ)” повернути у власність Національної академії наук України  та в оперативне управління Фізико-механічного інституту ім. Г.В. Карпенка Національної академії наук України, майно в натурі, передане позивачами в якості внеску до статутного фонду товариства для використання, а саме: адміністративно-інженерний корпус, будівлі ливарної дільниці з обладнанням, будівлі механоскладальної дільниці з обладнанням, прибудову до ливарної дільниці, обладнання лабораторії, інвентар, меблі, прилади та допоміжні засоби.
Постановою Західного апеляційного господарського суду від 13.04.2022, у складі колегії: головуючого судді Плотніцького Б.Д., суддів Матущака О.І. та Скрипчук О.С., апеляційну скаргу Українсько-німецького спільного підприємства у формі ТзОВ “Інтернешнл Каттер Манюфекчерер ГмбХ (ІСМ) б/н від 17.12.2021 (вх. № 01-05/4258/21 від 21.12.2021) залишено без задоволення, а рішення Господарського суду Львівської області від 17.11.2021 у справі №9/41 залишено без змін.
Рішення суду першої інстанції та постанову суду апеляційної інстанції мотивовано тим, що укладаючи установчий договір, Фізико-механічний інститут ім. Г.В. Карпенка АН України незаконно розпорядився державним майном, а умови п.п. 1 п. 6.1 параграфу 6 установчого договору, за якими інститут вносить майновий вклад у формі споруд, обладнання і установок, матеріалів, інструментів, суперечать положенням законодавства, що діяло на дату укладення установчого договору, і порушують права держави в особі Національної академії наук України.
Щодо тверджень відповідача про те, що іноземний учасник Товариства – західнонімецька фірма “IVM Management GmbH”, вийшов зі складу учасників апелянта та отримав майно пропорційно розміру частки у статутному капіталі товариства, в тому числі і майно, яке є предметом відповідного спору, то суд апеляційної інстанції зазначив про відсутність в матеріалах справи доказів на підтвердження даного факту.
Постановою Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 22.09.2022 у справі №9/41 постанову Західного апеляційного господарського суду від 13.04.2022 та рішення Господарського суду Львівської області від 17.11.2021 у справі №9/41 залишено без змін.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та аргументи учасників справи.
Не погоджуючись з рішенням Господарського суду Львівської області від 17.11.2021 у справі №9/41, особа, яка не брала участі у справі, - ІСМ Менеджмент ГмбГ (ICM Management GmbH) подала апеляційну скаргу, в якій просить рішення Господарського суду Львівської області від 17.11.2021 та постанову Західного апеляційного господарського суду від 13.04.2022 у справі №9/41 скасувати, у задоволенні позову відмовити.
В обґрунтування вимог апеляційної скарги апелянт зазначає, що оскаржуване рішення, ухвалене у справі №9/41, порушує його законні права та інтереси, так як 07.07.2021 загальними зборами учасників Українсько-німецького спільного підприємства у формі ТОВ “Інтернешнл Каттер Манюфекчерер ГмбХ (ІСМ)” було прийнято рішення (протокол №07/07/21 від 07.07.2021) про надання згоди на вихід та виведення ICM Менеджмент ГмбГ зі складу учасників Українсько-німецького спільного підприємства у формі ТзОВ “Інтернешнл Каттер Манюфекчерер Гмбх (ІСМ)”, передачу у власність ICM Менеджмент ГмбГ майна, пропорційно до розміру частки у статутному капіталі відповідно до переліку (в тому числі: адміністративний інженерно-лабораторний корпус; будівлю ливарної дільниці з обладнанням; прибудову до ливарної дільниці; будівлю механоскладальної дільниці з обладнанням; обладнання лабораторії; комп`ютери, меблі, допоміжні засоби), у зв`язку з виходом зі складу учасників підприємства, та уповноважено Багана В.О. на підписання акту приймання-передачі майна.
Апелянт вважає, що вище означене свідчить, що суд першої інстанції рішенням від 17.11.2021, задовольняючи позов про зобов`язання Українсько-німецького спільного підприємства у формі ТОВ “Інтернешнл Каттер Манюфекчерер ГмбХ (ІСМ)” повернути у власність НАНУ та в оперативне управління Фізико-механічного інституту ім. Г.В. Карпенка НАНУ майно в натурі, передане позивачем в якості внеску до статутного фонду товариства, вирішив питання про права ІСМ Менеджмент ГмбГ, як власника майна (рухомого та нерухомого), розташованого за адресою: Львівська обл., м. Дрогобич, вул. Тураша Мирослава, буд. 20, чим фактично останнього незаконно позбавлено права власності. Тобто, ІСМ Менеджмент ГмбГ має право на апеляційне оскарження рішення суду, що порушує його права.

У відзиві на апеляційну скаргу прокурор заперечує проти вимог апеляційної скарги та зазначає, що апеляційну скаргу подано з пропуском строку на апеляційне оскарження та апелянтом не наведено поважності причин для його поновлення, а відтак, суд мав відмовити у відкритті апеляційного провадження на підставі ст. 261 ГПК України.
Зокрема, прокурор зазначає, що ухвалою Господарського суду Львівської області від 08.12.2010 провадження у справі №5015/3350/12 було зупинено до вирішення Господарським судом Львівської області  справи №9/41. Ухвала суду мотивована тим, що розгляд справи №5015/3350/12 є неможливим до вирішення справи №9/41 господарського суду Львівської області по суті, оскільки предметом спору по вказаній справі є визнання недійсною умов статуту щодо передачі в статутний фонд майна, правомірність передачі якого є предметом дослідження в справі № 9/41, тобто при розгляді справи №9/41 можуть досліджуватись обставини, які матимуть значення для вирішення справи №5015/3350/12.
Прокурор наголошує, що у справі № 5015/3350/12 ІСМ Менеджмент ГмбГ було третьою особою - 2, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача 1 – «Українсько-німецького спільного підприємства в формі ТОВ «Інтернешнл каттер манюфекчерер ГМБХ (ІСМ)». Таким чином, прокурор вважає, що апелянт у справі №9/41 (ІСМ Менеджмент ГмбГ) був стороною у справі №5015/3350/12, яка зупинялась до вирішення справи № 9/41. Відповідно, мав можливість дізнатись про результати розгляду справи №9/41, про рішення Господарського суду Львівської області №9/41 від 17.11.2021 з Єдиного державного реєстру судових рішень та оскаржити його в апеляційному порядку у строк, визначений ст. 256 ГПК України.
Крім того, прокурор зазначає, що до апеляційної скарги долучено акт приймання-передачі майна від 07.07.2021 за Протоколом загальних зборів учасників від 07.07.2021, згідно якого майно передав ОСОБА_1 (засновник Українсько-німецького спільного підприємства в формі товариства з обмеженою відповідальністю “Інтернешнл каттер манюфекчерер ГМБХ (ІСМ), бенефіціар) та майно прийняв – гешефтсфюрер ІСМ Менеджмент ГмбХ Себастіан Оер. 
Водночас, в матеріалах реєстраційної справи № 1020239946106 Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, на яку посилається апелянт, є інший акт прийому-передачі майна від «Українсько-німецького спільного підприємства в формі ТОВ «Інтернешнл каттер манюфекчерер ГМБГ (ІСМ)» до фірми ІСМ Менеджмент ГмбГ від 07.07.2021, згідно якого ОСОБА_1 передав спірне майно ОСОБА_2 , яка представляє фірму ІСМ Менеджмент ГмбГ на підставі Довіреності від 01.07.2019, про що зазначено в протоколі від 07.07.2021 загальних зборів учасників. 
Таким чином, прокурор вважає, що під час розгляду справи Господарським судом Львівської області № 9/41 ОСОБА_2 , як генеральний директор відповідача, («Українсько-німецького спільного підприємства в формі ТОВ «Інтернешнл каттер манюфекчерер ГМБХ (ІСМ)») одночасно представляла фірму ІСМ Менеджмент ГмбГ (апелянта у даній справі) на підставі довіреності від 01.07.2019 при переході права власності на спірне майно.
З огляду на викладене, прокурор вважає доводи апелянта про те, що фірмі ІСМ Менеджмент ГмбГ не було відомо про розгляд Господарським судом Львівської області та Західним апеляційним господарським судом справи № 9/41, не відповідають дійсності та не підтверджені доказами. Тому, строк на апеляційне оскарження пропущено і відсутні поважні причини пропуску такого строку.
Щодо права апелянта на подання апеляційної скарги, то прокурор зазначає, що як у мотивувальній, так і у резолютивній частині рішення Господарського суду Львівської області від 17.11.2021 відсутні будь-які висновки щодо прав або обов`язків апелянта - ІСМ Менеджмент ГмбГ.
У резолютивній частині рішення від 17.11.2021 у справі № 9/41 вказано про зобов`язання саме Українсько-німецьке спільне підприємство в формі Товариства з обмеженою відповідальністю «Інтернешнл каттер манюфекчерер ГМБХ (ІСМ)» повернути у власність майно в натурі.
Жодного припису зобов`язального характеру стосовно апелянта у рішенні не зазначено. Навпаки, якщо у відповідача спірне майно відсутнє, то така обставина унеможливить повернути його позивачу. Однак, в апеляційній скарзі апелянт зазначає, що вказаним судовим рішенням його фактично незаконно позбавлено права власності, не надаючи при цьому доказів.
Також прокурор зазначає, що при розгляді справи Західним апеляційним господарським судом відповідачу судом надавалася можливість подати докази переходу права власності на спірне майно до ІСМ Менеджмент ГмбГ, проте такі суду не надходили, хоча станом на 22.07.2021 були у відповідача.

Фізико-механічний інституту ім. Г.В. Карпенка НАНУ у відзиві на апеляційну скаргу зазначає, що вважає рішення суду першої інстанції законним та обґрунтованим, а проти апеляційної скарги заперечує.
Зокрема, зазначає, що реєстрація державного майна була проведена під час розгляду судової справи №9/41, провадження у якій відкрито Господарським судом Львівської області з 2010 року.
Також позивач 2 наголошує, що при розгляді справи №9/41 у першій судовій інстанції, директор ТОВ «ІСМ» Кравченко Л.С. свідомо не повідомила суд про те, що у 2016 році була проведена реєстрація державного майна за товариством, а в липні 2021 року здійснена перереєстрація майна на німецького учасника ІСМ Менеджмент ГмбГ. Тобто, відповідач свідомо ввів в оману суд, приховавши на момент судового розгляду той факт, що власником майна переданого в статутний фонд товариства на праві користування, стала інша юридична особа.
Щодо заявленого апелянтом порушеного його права власності, то позивач 2 вважає, що ІСМ Менеджмент ГмбГ мав можливість і міг звернутися за захистом свого права під час розгляду справи судом першої інстанції, оскільки зареєстрував власність на майно 22.07.2021, тобто до моменту вирішення спору по суті та оголошення рішення у справі №9/41.
Відтак, позивач 2 вважає, що викладені апелянтом обґрунтування є непідтвердженими та не відповідають дійсності, а усі твердження, доводи та докази ІСМ Менеджмент ГмбГ, що викладені в апеляційній скарзі, були належно оцінені, детально розглянуті та досліджені судом першої інстанції.

У відзиві на апеляційну скаргу Національна академія наук України вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення, а рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим і не вбачає підстав для його скасування.
Позивач 1 зазначає, що рішенням Господарського суду Львівської області від 13.01.2020 у справі №5015/3350/12 встановлено факти порушення законодавства під час оформлення установчого договору та статуту Українсько-німецького спільного підприємства в формі товариства з обмеженою відповідальністю “Інтернешнл каттер манюфекчерер ГмбХ (ІСМ)”, а саме незаконне виключення державного майна, яке є предметом спору у даній справі, до статутного фонду відповідача. Під час розгляду справи  №5015/3350/12 приймали участь ті ж сторони, що і у даній справі №9/41, рішення прийняте на підставі доказів, наданих сторонами. В матеріалах справи є всі необхідні документи, які підтверджують, що оскаржуване рішення стосується державного майна, яке відноситься до майнового комплексу НАН України.
НАН України стверджує, що в матеріалах справи відсутні будь-які докази чи документи, які підтверджують перехід права власності на спірне майно від відповідача до будь-якого іншого набувача. Відповідач не скористався своїм правом та не надав під час підготовчого засідання у справі належні та допустимі докази відчуження спірного майна.
Отже, позивач 1 вважає, що докази щодо відчуження спірного майна відсутні і суд розглянув справу за наявними у ній доказами та документами згідно вимог ГПК України.
Поряд з іншим позивач 1 зазначає, що передача та реєстрація державного майна за апелянтом відбулась під час розгляду справи №9/41 Господарським судом Львівської області, тобто відповідач у справі знав та не повідомив про нові обставини суд та нового власника.
Крім того, НАН України наголошує, що апелянт з 12.08.2009 є єдиним учасником (засновником) Українсько-німецького спільного підприємства в формі товариства з обмеженою відповідальністю “Інтернешнл каттер манюфекчерер ГмбХ (ІСМ)”, а тому дуже добре обізнаний щодо правового статусу спірного майна.
На переконання НАН України, апелянт не надав суду жодного належного та допустимого доказу на підтвердження тих обставин, на які він посилається в обґрунтування апеляційної скарги.

Фонд державного майна України у поясненнях на апеляційну скаргу зазначає, що вважає апеляційну скаргу не обґрунтованою та такою, що не підлягає задоволенню.
Зокрема, апелянт вважає, що апеляційну скаргу було подано з пропуском строку апеляційного оскарження, а апелянтом не наведено поважності причин для поновлення такого строку.
Також Фонд вважає, що в апеляційній скарзі апелянт не наводить доводи, які вже були розглянуті під час апеляційного розгляду справи за апеляційною скаргою іншої особи.

В судове засідання 18.01.2023 з`явилися апелянт, прокурор, представники позивача 2, відповідача та третьої особи 1 та 2.
Позивач 1 та третя особа 3 в судове засідання не з`явилися, причин неявки суду не повідомили, про судове засідання повідомлені належним чином.
Представником позивача 2 в судовому засіданні заявлено клопотання про відкладення розгляду справи, оскільки позивач 1 – НАН України 17.01.2023 намагався надіслати клопотання про участь в судовому засіданні 18.01.2023 в режимі відеоконференції, однак, у зв`язку з відсутністю електроенергії клопотання не надіслав.
Розглянувши зазначене клопотання про відкладення розгляду справи, слід зазначити наступне.
Відповідно до ч. 2 ст. 197 ГПК України учасник справи подає заяву про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду не пізніше ніж за п`ять днів до судового засідання. Копія заяви в той самий строк надсилається іншим учасникам справи.
НАН України у строк визначений ч. 2 ст. 197 ГПК України з клопотанням про участь в судовому засіданні режимі відеоконференції до суду не звернувся і в судове засідання не з`явився.
Відповідно до ч.12 ст.270 ГПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.
Оскільки явка сторін у справі в судове засідання не визнавалась обов`язковою, колегія суддів вважає за можливе розглянути апеляційну скаргу у відсутності позивача 1 та третьої особи 3.
Під час розгляду справи відводів суддям та секретарю судового засідання в порядку ст. 35, 36, 37 ГПК України від учасників судового процесу не надходило.
Судове засідання фіксувалось за допомогою технічних засобів звукозапису, згідно зі ст. 222 ГПК України.

Обставини справи встановлені судами першої та апеляційної інстанції.
Постановою Бюро Президії Академії Наук Української РСР №156-Б від 13.04.1984 створено Дослідне виробництво СКТБ Фізико-механічного інституту ім. Г. В. Карпенка НАН України.
Розпорядженням Президії АН Української РСР №1296 від 25.09.1989 "Про створення спільного радянсько-західно-німецького підприємства" погоджено пропозицію ФМІ ім. Г. В. Карпенка про створення на території СССР спільного радянсько-західно-німецького підприємства по розробці, виробництву і продажу шарошечного інструменту з участю Дрогобицького долотного заводу Мінважмашу СССР і Фірми "Вірт".
27.04.1992 Фізико-механічний інститут ім. Г. В. Карпенка, Дрогобицький долотний завод та Фірма "Вірт" підписали договір про створення Спільного підприємства "Інтернешнл Каттер Манюфекчерер ГмбХ (ІСМ)" та статут Спільного підприємства "Інтернешнл Каттер Манюфекчерер ГмбХ (ІСМ)".
Пункт 1.3 додатку № 2 до вищевказаного договору передбачав передачу протягом 10 днів після реєстрації спільного підприємства власності фізико-механічного інституту ім. Г. В. Карпенка АН України на експериментальний завод спільного підприємства.
У параграфі 6 пункту 6.1 договору зазначено, що Статутний фонд спільного підприємства для забезпечення його діяльності становить 2  260  000,00 ДМ в 226 долях по 10  000,00 ДМ. Статутний фонд створюється учасниками шляхом майнових вкладів у формі необмеженої передачі у вільне розпорядження спільного підприємства або шляхом передачі власності спільному підприємству чи шляхом надання послуг наступним чином: 1. Інститут: майновий вклад у формі споруд обладнання і установок, матеріалів, інструментів, вартістю 1  060  000,00 ДМ; 2. Долотний завод: майновий вклад у формі права безоплатного користування земельною ділянкою, вартістю 100  000,00 ДМ, у формі споруд та обладнання, вартістю 400  000,00 ДМ; 3. Іноземний учасник: майновий вклад у формі передачі ноу-хау і права користування патентами, вартістю 600  000,00 ДМ, та у формі надання послуг по навчанню персоналу спільного підприємства, вартістю 100  000,00 ДМ.
Постановою Бюро Президії Академії Наук Української РСР №127-Б від 13.05.1992 ДВ СКТБ (Дослідне виробництво Спеціального конструкторсько-технологічного бюро) ФМІ ім. Г. В. Карпенка АН України реорганізовано з ліквідацією статусу юридичної особи та введено до складу інституту (п.1 постанови); погоджено пропозицію ФМІ ім. Г. В. Карпенка АН України про внесення в рахунок свого вкладу у статутний фонд СП майна реорганізованого ДВ СКТБ ФМІ ім. Г. В. Карпенка АН України на правах повного господарського відання та із збереженням права власності за АН України (п.2 постанови); постановлено, що ФМІ ім. Г. В. Карпенка АН України вважати правонаступником реорганізованого ДВ СКТБ з усіх фінансових і майнових зобов`язань; директора ФМІ зобов`язано зареєструвати статут СП та подати його Президії АН України разом з договором про створення СП та переліком майна, що передається СП, зазначивши його вартість (п.4.4 постанови); контроль за виконанням цієї постанови покласти на відділення фізико-технічних проблем матеріалознавства АН України (п.6 постанови).
15.05.1992 виконавчий комітет Дрогобицької міської ради прийняв рішення №133 "Про державну реєстрацію українсько-німецького спільного підприємства "Інтернешнл Каттер Манюфекчерер ГМБХ (ІСМ)", а 02.06.1992 видано відповідне свідоцтво про державну реєстрацію підприємства.
Згідно наказу НТК "Фізико-механічний інститут ім. Г. В. Карпенка АН України №11 від 01.07.1992 ДВ СКТБ ФМІ АН України було ліквідоване, а належне йому майно передано на баланс фізико-механічного інституту ім. Г. В. Карпенка НАН України, а саме: адміністративний інженерно-лабораторний корпус, будівля ливарної дільниці з обладнанням, будівля механоскладальної дільниці з обладнанням, прибудова до ливарної дільниці, обладнання лабораторії, інвентар, меблі, прилади та допоміжні засоби, сировина та матеріали, інструменти (акт авізо №1/07-92 від 06.07.1992).
Зазначеним наказом генерального директора Українсько-німецького спільного підприємства в формі Товариства з обмеженою відповідальністю "Інтернешнл Каттер Манюфекчерер ГмбХ (ІСМ)" зобов`язано прийняти на баланс спільного підприємства майно, як внесок Фізико-механічного інституту ім. Г. В. Карпенка НАН України у статутний фонд СП ТОВ "ІСМ".
03.01.1997 Фонд державного майна України повідомив Фізико-механічний інститут ім. Г. В. Карпенка НАН України, що при створенні Українсько-німецького спільного підприємства в формі Товариства з обмеженою відповідальністю "Інтернешнл Каттер Манюфекчерер ГмбХ (ІСМ)" згідно установчих документів інститутом до статутного фонду товариства було внесено майно експериментального заводу. Однак, Указ Президента України від 20.01.1992 № 43 "Про забезпечення діяльності та розвитку АН України" та Статут АН України забороняють зміну форми власності майна, що передано державою академії у безстрокове користування, тому Фонд державного майна України просив пояснити, на якій підставі інститутом зроблено зазначений внесок.
31.03.2010 Фізико-механічний інститут ім. Г. В. Карпенка НАН України, звернувся до прокуратури Львівської області із заявою, у якій просив проаналізувати Постанову Бюро Президії Академії Наук Української РСР №127-Б від 13.05.1992 та вирішити питання щодо її законності, зокрема, пункту 2.
09.06.2010 прокурором Шевченківського району м. Києва Президенту Національної академії наук України винесено протест на пункт 2 постанови Бюро Президії АН Української РСР №127-Б від 13.05.1992 у якому зазначено наступне.
Прокуратурою Шевченківського району м. Києва перевірено звернення директора Фізико-механічного інституту ім. Г. В. Карпенка щодо законності постанови Бюро Президії Академії наук Української РСР від 13.05.1992 № 127-Б "Про реорганізацію ДВСКТБ Фізико-механічного інституту ім. Г. В. Карпенка АН України та створення на його основі СП". Встановлено, що пунктом 2 вказаної постанови АН України дала згоду інституту на внесення в рахунок свого вкладу у статутний фонд СП майна реорганізованого ДВСКТБ Фізико-механічного інституту ім. Г. В. Карпенка АН України на правах повного господарського відання та із збереженням права державної власності за АН України. Даний пункт постанови не відповідає вимогам чинного законодавства і підлягає скасуванню. Тому прокурор просив привести у відповідність до вимог чинного законодавства п.2 зазначеної вище постанови.
10.06.2010 постановою Бюро Президії НАН України №182 від 10.06.2010 задоволено протест прокурора Шевченківського району м. Києва від 09.06.2010; внесено зміни до п.2 постанови Бюро Президії АН Української РСР №127-Б від 13.05.1992, виклавши його у такій редакції: "Погодитися з пропозицією Фізико-механічного інституту ім. Карпенка АН України про внесення в рахунок вкладу інституту у статутний фонд СП права користування майном реорганізованого Дослідного виробництва Спеціального конструкторсько-технологічного бюро ФМІ ім. Г. В. Карпенка АН України без зміни форми власності державного майна".
Разом з цим, 02.10.2008 на розгляд загальних зборів учасників Українсько-німецького спільного підприємства в формі Товариства з обмеженою відповідальністю "Інтернешнл Каттер Манюфекчерер ГмбХ (ІСМ)" надійшла заява Фізико-механічного інституту ім. Карпенка НАН України від 25.09.2008 вих.№88-3/864 про вихід з учасників товариства та повернення йому державної частки майна, внесеного у статутний фонд товариства.
31.03.2009 загальними зборами Українсько-німецького спільного підприємства в формі Товариства з обмеженою відповідальністю "Інтернешнл Каттер Манюфекчерер ГмбХ (ІСМ)" прийнято рішення про виведення інституту зі складу учасників товариства та проведення розрахунку грошовими коштами відповідно до статті 54 Закону України "Про господарські товариства". Відмовлено у поверненні майна, у зв`язку з тим, що це призведе до зупинення фінансово-господарської діяльності товариства, вивільнення працівників та припинення його діяльності.
Рішенням Господарського суду Львівської області від 10.04.2009 у справі №3/77 за позовом Фірми ВІРТ "Машінен-Унд Боргерете-Фабрик ГмбХ" до Українсько-німецького спільного підприємства у формі ТзОВ "Інтернешнл Каттер Манюфекчерер ГмбХ (ІСМ)" про виведення Фізико-механічного інституту ім. Г. В. Карпенка Національної Академії Наук України зі складу учасників Українсько-німецького спільного підприємства у формі ТзОВ "Інтернешнл Каттер Манюфекчерер ГмбХ (ІСМ)" та про зобов`язання СП ТзОВ "Інтернешнл Каттер Манюфекчерер ГмбХ (ІСМ)" до державної реєстрації змін в установчих документах Товариства у зв`язку зі зміною у складі учасників Товариства -виходом Фізико-механічного інституту ім. Г. В. Карпенка Національної Академії Наук України зі складу учасників Українсько-німецького СП у формі ТзОВ "Інтернешнл Каттер Манюфекчерер ГмбХ (ІСМ)" на підставі статті 7 Закону України "Про господарські товариства", відмовлено у задоволенні позову в частині виведення з учасників товариства СП ТОВ "Інтернешнл Каттер Манюфекчерер ГмбХ (ІСМ)" Фізико-механічного інституту ім. Г. В. Карпенка НАН України.
Загальні збори Українсько-німецького спільного підприємства в формі Товариства з обмеженою відповідальністю "Інтернешнл Каттер Манюфекчерер ГмбХ (ІСМ)" уповноважили генерального директора товариства залучити професійного аудитора для складання аудиторської довідки про визначення грошового еквіваленту, вартості частки Фізико-механічного інституту ім. Г. В. Карпенка НАН України, у зв`язку з його виходом та здійснити його виплату інституту, що відображено у протоколі  №12/08/09 від 12.08.2009.
Відповідно до довідки аудитора грошовий еквівалент вартості частки 43,6% учасника Українсько-німецького спільного підприємства в формі Товариства з обмеженою відповідальністю "Інтернешнл Каттер Манюфекчерер ГмбХ (ІСМ)" - Фізико-механічного інституту ім. Г. В. Карпенка НАН України від суми перевищення вартості активів товариства над його зобов`язаннями складає 54  497,91 грн.
У зв`язку з цим 24.12.2009 Українсько-німецьке спільне підприємство в формі Товариства з обмеженою відповідальністю "Інтернешнл Каттер Манюфекчерер ГмбХ (ІСМ)" пеперахувало на рахунок Фізико-механічного інституту ім. Г. В. Карпенка НАН України грошові кошти в сум 54  497,91 грн.
Вказану суму Фізико-механічний інститут ім. Г. В. Карпенка НАН України повернув Українсько-німецькому спільному підприємству в формі Товариства з обмеженою відповідальністю "Інтернешнл Каттер Манюфекчерер ГмбХ (ІСМ)"
Окрім цього суди встановили, що постановою Президії Верховної Ради Української РСР "Про статус Академії Наук Української РСР" від 17.01.1991 (у редакції чинній на момент укладення установчого договору) визначено, що академія є республіканською самоврядною організацією, яка діє на основі законодавства Української РСР відповідно до Статуту Академії наук УРСР (п.1); за академією закріплюються всі основні фонди та інше державне майно, що знаходиться в даний час у користуванні її установ та організацій дослідно-виробничої бази. До прийняття законів Української РСР про власність, про роздержавлення майна, а також законодавчих актів, що регулюватимуть відносини у сфері науки, порядок володіння, користування та розпорядження всім майном, закріпленим за академією, визначається виключно Президією АН УРСР (п.3). Академія наук УРСР самостійно вирішує питання зв`язків і взаємовідносин з усіма органами, організаціями, товариствами, в тому числі і зарубіжними (п.5). Академія наук УРСР щорічно подає Верховній Раді Української РСР і Раді Міністрів Української РСР звіт про свою діяльність (п.6).
Указом Президента України "Про забезпечення діяльності та розвитку Академії наук України" від 20.01.1992 № 43, що діяв на момент укладення установчого договору, встановлено, що Академія наук України є вищою науковою установою України зі статусом самоврядної організації (п.1); передано Академії наук України у безстрокове користування будинки, устаткування та інше закріплене за нею державне майно на підставі Постанови Президії Верховної Ради УРСР від 17.01.1991 року "Про статус Академії наук Української РСР" та установлено, що Академія наук України використовує передане їй майно за своїм розсудом у межах, визначених її Статутом, без зміни форми його власності (п.2).
Пунктом 41 Статуту Академії Наук України від 20.03.1992 (у редакції чинній на момент укладення установчого договору) визначено, що економічну основу діяльності АН України становить загальнодержавна власність на основні та оборотні фонди, інше майно, в тому числі те, що використовується її установами та організаціями, передане державою академії в безстрокове (довічне) користування без зміни форми його власності.
Згідно з п.47 Статуту АН України установи та організації АН України відповідно до чинного законодавства можуть виступати учасниками й засновниками акціонерних та інших господарських товариств і одержувати відповідні доходи від їх діяльності.
Суди встановили, що наведені положення чинного на момент укладення установчого договору законодавства передбачали, що Національній академії наук України майно передається у користування, але воно залишається у державній власності.
Натомість у п.п.1 п.6.1 параграфу 6 установчого договору сторони передбачили, що інститут вносить майновий вклад у формі споруд, обладнання і установок, матеріалів, інструментів.
При цьому, підпункт 1 п.6.1 параграфу 6 установчого договору порушував права позивача-1 на державне майно, передане йому у довічне користування.
Вказане встановлено рішенням Господарського суду Львівської області від 13.01.2020 у справі №5015/3350/12 за позовом Дрогобицького міжрайонного прокурора в інтересах держави в особі Національної академії наук України до Українсько-німецького спільного підприємства в формі Товариства з обмеженою відповідальністю "Інтернешнл Каттер Манюфекчерер ГМБХ (ІСМ)" та Фізико-механічного інституту ім. Г. В. Карпенка НАН України, про визнання недійсним пункту 9.1 параграфа 9 "Уставний фонд" Статуту Українсько-німецького спільного підприємства у формі ТОВ "Інтернешнл Каттер Манюфекчерер ГМБХ (ІСМ)" (1992) та п.9.1 параграфа 9 "Власність Товариства" і п.10.4.2 параграфа 10 нової редакції Статуту Українсько-німецького спільного підприємства у формі ТОВ "Інтернешнл Каттер Манюфекчерер ГМБХ (ІСМ)" (2005) в частині майнового внеску Фізико-механічного інституту ім. Г. В. Карпенка НАН України в статутний фонд товариства; зобов`язання Українсько-німецького спільного підприємства у формі ТОВ "Інтернешнл Каттер Манюфекчерер ГМБХ (ІСМ)" привести п.9.1 п.9 Статуту підприємства у відповідність до Постанови Бюро Президії Національної академії наук України №182 від 10.06.2010 "Про внесення змін до п.2 постанови Бюро Президії Академії наук Української РСР від 13.05.1992 №127-Б "Про реорганізацію ДВСКТБ ВМІ ім. Г. В. Карпенка АН України та створення на його основі СП" та чинного законодавства, виклавши його у такій редакції: "Статутний фонд ТОВ "Інтернешнл Каттер Манюфекчерер ГМБХ (ІСМ)" формується шляхом внесення Фізико-механічним інститутом ім. Г. В. Карпенка АН України в рахунок вкладу у статутний фонд СП права користування майном без зміни форми власності державного майна".
Водночас у задоволенні позову у справі №5015/3350/12 прокурору відмовлено у зв`язку з пропуском строку позовної давності. Вказане рішення залишено без змін постановою Західного апеляційного господарського суду від 07.04.2021. Судом касаційної інстанції рішення не переглядалось, оскільки ухвалами від 20.09.2021 та 08.11.2021 Верховний Суд відмовив прокуратурі у відкритті касаційного провадження.
07.07.2021 загальними зборами учасників Українсько-німецького спільного підприємства у формі ТзОВ «Інтернешнл Каттер Манюфекчерер ГмбХ (ICM)» було прийнято рішення (протокол №07/07/21 від 07.07.2021) про надання згоди на вихід та виведення ICM Менеджмент ГмбГ зі складу учасників Українсько-німецького спільного підприємства у формі ТзОВ «Інтернешнл Каттер Манюфекчерер ГмбХ (IC)», передачу у власність ICM Менеджмент ГмбГ майна, пропорційно до розміру частки у статутному капіталі відповідно до переліку (в тому числі: адміністративний інженерно-лабораторний корпус; будівлю ливарної дільниці з обладнанням; прибудову до ливарної дільниці; будівлю механоскладальної дільниці з обладнанням; обладнання лабораторії; комп`ютери, меблі, допоміжні засоби), у зв`язку з виходом зі складу учасників підприємства, та уповноважено Багана В.О. на підписання акту приймання-передачі майна.
Згідно акту від 07.07.2021, підписаного Українсько-німецьким спільним підприємством у формі ТзОВ «Інтернешнл Каттер Манюфекчерер ГмбХ (ICM)» та ICM Менеджмент ГмбГ, було передано ICM Менеджмент ГмбГ означене вище майно, як рухоме так і нерухоме.
Відповідно до витягів №267076069, №267087753, №267097150, №267093006, №267080237, №267083551 з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 22.07.2021, за ICM Менеджмент ГмбГ, на підставі вказаного протоколу та акту від 07.07.2021, зареєстровано право власності на наступні об`єкти нерухомого майна, зокрема:
1) нежитлове приміщення, літ. А-2, заг. площ. 629,3 кв. м., за адресою: Львівська обл., м. Дрогобич, вул. Тураша Мирослава, буд. 20;
2) нежитлове приміщення, літ. Г-1 (механноскладальна дільниця), заг. площ. 583,6 кв.м., за адресою: Львівська обл., м. Дрогобич, вул. Тураша Мирослава, буд. 20;
3) нежитлове приміщення, літ. Д-2 (будівля допоміжного виробництва), заг. площ. 1685,8 кв.м., за адресою: Львівська обл., м. Дрогобич, вул. Тураша Мирослава, буд. 20;
4) нежитлове приміщення, літ. В-1 (прибудова до ливарної дільниці), заг. площ. 240,1 кв.м., за адресою: Львівська обл., м. Дрогобич, вул. Тураша Мирослава, буд. 20;
5) нежитлове приміщення, літ. Б-2 (будівля ливарної дільниці), заг. площ. 812,1 кв.м. за адресою: Львівська обл., м. Дрогобич, вул. Тураша Мирослава, буд. 20;
6) нежитлове приміщення, літ. Ж-6 (будівля службово-побутових приміщень ), заг. площ.278,8 кв.м. за адресою: Львівська обл., м. Дрогобич, вул. Тураша Мирослава, буд. 20.

Норми права та висновки, якими суд апеляційної інстанції керувався при прийнятті постанови.
Відповідно до ст.269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.
Відповідно до ч. 1, 4 ст. 272 ГПУ України якщо апеляційна скарга надійшла до суду апеляційної інстанції після закінчення апеляційного розгляду справи, і особа, яка подала скаргу, не була присутня під час апеляційного розгляду справи, суд розглядає відповідну скаргу за правилами цієї глави. Суд апеляційної інстанції розглядає скаргу, вказану в частині першій цієї статті, в межах доводів, які не розглядалися під час апеляційного розгляду справи за апеляційною скаргою іншої особи.
Заслухавши суддю-доповідача, пояснення апелянта, прокурора, представників позивача 2, відповідача, третьої особи 1 та 2, дослідивши доводи і заперечення, які наведені в апеляційній скарзі, перевіривши матеріали справи щодо правильності застосування судом першої інстанцій норм матеріального та дотримання норм процесуального права, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з огляду на наступне.
За змістом ст.15,16 ЦК України кожна особа має право на звернення до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу у разі їх порушення, невизнання або оспорювання.
У розумінні зазначених положень, суб`єктивне право на захист - це юридично закріплена можливість особи використати заходи правоохоронного характеру для поновлення порушеного права і припинення дій, які порушують це право.
Під предметом позову розуміється певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої позивач просить прийняти судове рішення. Підставу позову становлять обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги щодо захисту права та охоронюваного законом інтересу.
Захист майнового або немайнового права чи законного інтересу відбувається шляхом прийняття судом рішення про примусове виконання відповідачем певних дій або зобов`язання утриматись від їх вчинення.
Вирішуючи спір, суд повинен надати об`єктивну оцінку наявності порушеного права чи інтересу на момент звернення до господарського суду, а також визначити чи відповідає обраний позивачем спосіб захисту порушеного права тим, що передбачені законодавством та чи забезпечить такий спосіб захисту відновлення порушеного права позивача.
Таким чином, існує певний порядок реалізації прав суб`єктів господарювання та способи захисту порушених прав. Звернення до суду з відповідними вимогами є одним із способів захисту прав суб`єктів господарювання.
Процесуальним законодавством визначено алгоритм дій апеляційного господарського суду в разі порушення апеляційного провадження за апеляційною скаргою не залученої до участі у справі особи.
Так, після прийняття апеляційної скарги особи, яка не брала участі у справі, суд апеляційної інстанції з`ясовує, чи прийнято оскаржуване судове рішення безпосередньо про права, інтереси та (або) обов`язки скаржника і які конкретно. 
Безумовним наслідком встановлення судом апеляційної інстанції обставини прийняття оскаржуваного рішення без участі особи, про права, обов`язки та (або) інтереси якої прийнято рішення у справі, є скасування оскаржуваного судового рішення на підставі пункту 4 частини 3 статті 277 ГПК України, оскільки таке порушення норм процесуального права є в будь-якому випадку підставою для скасування рішення місцевого господарського суду з ухваленням судом апеляційної інстанції нового судового рішення.
Таким чином, суд апеляційної інстанції має першочергово з`ясувати, чи прийнято оскаржуване судове рішення безпосередньо про права, обов`язки, інтереси скаржника, після встановлення таких обставин вирішити питання про скасування судового рішення шляхом ухвалення окремого судового рішення у формі постанови.
Відповідно до положень частин 1, 2 статті 269, частини 1 статті 270 ГПК України метою апеляційного перегляду справи є перевірка апеляційним судом правильності й законності рішення суду першої інстанції, а способом досягнення цієї мети - розгляд справи по суті повторно. 
Особа, яка не брала участі у справі, - ІСМ Менеджмент ГмбГ (ICM Management GmbH) подала апеляційну скаргу, яка до Західного апеляційного господарського суду надійшла 08.09.2022, в якій апелянт просить рішення Господарського суду Львівської області від 17.11.2021 та постанову Західного апеляційного господарського суду від 13.04.2022 у справі №9/41 скасувати, у задоволенні позову відмовити.
В обґрунтування вимог апеляційної скарги апелянт зазначає, що оскаржуване рішення, ухвалене у справі №9/41, порушує його законні права та інтереси, так як 07.07.2021 загальними зборами учасників Українсько-німецького спільного підприємства у формі ТОВ “Інтернешнл Каттер Манюфекчерер ГмбХ (ІСМ)” було прийнято рішення (протокол №07/07/21 від 07.07.2021) про надання згоди на вихід та виведення ICM Менеджмент ГмбГ зі складу учасників Українсько-німецького спільного підприємства у формі ТзОВ “Інтернешнл Каттер Манюфекчерер Гмбх (ІСМ)”, передачу у власність ICM Менеджмент ГмбГ майна, пропорційно до розміру частки у статутному капіталі відповідно до переліку (в тому числі: адміністративний інженерно-лабораторний корпус; будівлю ливарної дільниці з обладнанням; прибудову до ливарної дільниці; будівлю механоскладальної дільниці з обладнанням; обладнання лабораторії; комп`ютери, меблі, допоміжні засоби), у зв`язку з виходом зі складу учасників підприємства, та уповноважено Багана В.О. на підписання акту приймання-передачі майна.
Відтак, апелянт вважає, що рішенням Господарського суду Львівської області від 17.11.2021 у справі №9/41 вирішено питання про права апелянта, зокрема, предметом спору у справі №9/41 є майно, власником якого є ICM Менеджмент ГмбГ.
Як вже зазначалася раніше, 07.07.2021 загальними зборами учасників Українсько-німецького спільного підприємства у формі ТзОВ «Інтернешнл Каттер Манюфекчерер ГмбХ (ICM)» було прийнято рішення (протокол №07/07/21 від 07.07.2021) про надання згоди на вихід та виведення ICM Менеджмент ГмбГ зі складу учасників Українсько-німецького спільного підприємства у формі ТзОВ «Інтернешнл Каттер Манюфекчерер ГмбХ (IC)», передачу у власність ICM Менеджмент ГмбГ майна, пропорційно до розміру частки у статутному капіталі відповідно до переліку, яке і є предметом спору у справі №9/41.
Згідно відомостей, які містяться в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, 22.07.2021 за ICM Менеджмент ГмбГ було здійснено реєстрацію права власності, на підставі вказаного протоколу та акту від 07.07.2021 та зареєстровано право власності на об`єкти нерухомого майна, які є предметом спору у справі №9/41.
Слід наголосити, що оскаржуване рішення у справі №9/41, яким зобов`язано Українсько-німецьке спільне підприємство в формі Товариства з обмеженою відповідальністю “Інтернешнл каттер манюфекчерер ГМБХ (ІСМ)” повернути у власність Національної академії наук України та в оперативне управління Фізико-механічного інституту ім. Г.В. Карпенка Національної академії наук України майно в натурі, передане позивачами в якості внеску до статутного фонду товариства для використання, а саме: адміністративно-інженерний корпус, будівлі ливарної дільниці з обладнанням, будівлі механоскладальної дільниці з обладнанням, прибудову до ливарної дільниці, обладнання лабораторії, інвентар, меблі, прилади та допоміжні засоби, ухвалено 17.11.2021.
Відтак, з наведеного вбачається, що на момент ухвалення Господарським судом Львівської області рішення суду від 17.11.2021 у справі №9/41 Українсько-німецьке спільне підприємство в формі Товариства з обмеженою відповідальністю “Інтернешнл каттер манюфекчерер ГМБХ (ІСМ)” вже не було власником майна, яке його зобов`язано повернути у власність Національної академії наук України та в оперативне управління Фізико-механічного інституту ім. Г.В. Карпенка Національної академії наук України. Власником спірного майна, згідно відомостей в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, станом на 17.11.2021 є ICM Менеджмент ГмбГ. 
Щодо тверджень прокуратури та позивачів, що оскільки Фізико-механічний інститут ім. Г.В.Карпенка НАН України відповідно до статуту та установчого договору передав у статутний капітал відповідача майно без зміни форми власності, то і права власності на вказане майно у відповідача не виникло, то слід зазначити наступне.
Частиною 1 статті 328 ЦК України встановлено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів.
Частиною 4 статі 334 ЦК України передбачено, що права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації, виникають з дня такої реєстрації відповідно до закону.
За змістом пункту 1 частини першої статті 2 Закону «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень - це офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.
Як вже згадано вище, відповідно до витягів №267076069, №267087753, №267097150, №267093006, №267080237, №267083551 з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 22.07.2021, за ICM Менеджмент ГмбГ, на підставі вказаного протоколу та акту від 07.07.2021, зареєстровано право власності на наступні об`єкти нерухомого майна, зокрема:
1) нежитлове приміщення, літ. А-2, заг. площ. 629,3 кв. м., за адресою: Львівська обл., м. Дрогобич, вул. Тураша Мирослава, буд. 20;
2) нежитлове приміщення, літ. Г-1 (механноскладальна дільниця), заг. площ. 583,6 кв.м., за адресою: Львівська обл., м. Дрогобич, вул. Тураша Мирослава, буд. 20;
3) нежитлове приміщення, літ. Д-2 (будівля допоміжного виробництва), заг. площ. 1685,8 кв.м., за адресою: Львівська обл., м. Дрогобич, вул. Тураша Мирослава, буд. 20;
4) нежитлове приміщення, літ. В-1 (прибудова до ливарної дільниці), заг. площ. 240,1 кв.м., за адресою: Львівська обл., м. Дрогобич, вул. Тураша Мирослава, буд. 20;
5) нежитлове приміщення, літ. Б-2 (будівля ливарної дільниці), заг. площ. 812,1 кв.м. за адресою: Львівська обл., м. Дрогобич, вул. Тураша Мирослава, буд. 20;
6) нежитлове приміщення, літ. Ж-6 (будівля службово-побутових приміщень ), заг. площ.278,8 кв.м. за адресою: Львівська обл., м. Дрогобич, вул. Тураша Мирослава, буд. 20
Колегія суддів вважає, що відомості з Державного реєстру прав презюмуються правильними, доки не доведено протилежне.
Відповідно до вимог статті 14 Господарського процесуального кодексу України, яка встановлює диспозитивність господарського судочинства, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у господарських справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.
Частиною 1 статті 45 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що сторонами в судовому процесі є позивач і відповідач.
При цьому суд при розгляді справи має виходити зі складу осіб, які залучені до участі у справі позивачем. У разі пред`явлення позову до частини відповідачів, суд не вправі зі своєї ініціативи і без згоди позивача залучати інших відповідачів до участі у справі як співвідповідачів.
Статтею 162 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що викладаючи зміст позовної заяви, саме позивач визначає коло відповідачів, до яких він заявляє позовні вимоги.
Згідно ч.3 ст.45 ГПК України, відповідачами є особи, яким пред`явлено позовну вимогу.
Тобто, відповідач - це особа, яка, на думку Позивача порушує, не визнає чи оспорює права, свободи чи інтереси позивача. Відповідач залучається до справи у зв`язку з позовною вимогою, яка пред`являється до нього.
Отже, визначення відповідача, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість, встановлення належності відповідача й обґрунтування позову є обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи (Висновки Великої Палати Верховного Суду у постанові від 17 квітня 2018 року у справі № 523/9076/16-ц).
Прокурор звертаючись у 2010 році до суду з позовом, просив зобов`язати Українсько-німецьке спільне підприємство в формі Товариства з обмеженою відповідальністю “Інтернешнл каттер манюфекчерер ГМБХ (ІСМ)” повернути у власність Національної академії наук України  та в оперативне управління Фізико-механічного інституту ім. Г.В. Карпенка Національної академії наук України майно в натурі, передане позивачами в якості внеску до статутного фонду товариства для використання, а саме: адміністративно-інженерний корпус, будівлі ливарної дільниці з обладнанням, будівлі механоскладальної дільниці з обладнанням, прибудову до ливарної дільниці, обладнання лабораторії, інвентар, меблі, прилади та допоміжні засоби.
Однак, під час розгляду справи в суді першої інстанції, в липні 2021 року, право власності на спірне майно було зареєстровано за ICM Менеджмент ГмбГ.
Частинами 1-2 статті 48 ГПК України передбачено, що суд першої інстанції має право за клопотанням позивача до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання, залучити до участі у ній співвідповідача. Якщо позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, суд до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання, за клопотанням позивача замінює первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи провадження у справі.
Отже, заміна неналежного відповідача та залучення співвідповідача, у відповідності до приписів господарського процесу, можлива лише за клопотанням позивача.
Клопотань про заміну первісного відповідача належним відповідачем, чи про залучення до участі у справі іншої особи як співвідповідача ні прокурор ні позивачі не заявляли.
Якщо позивач не заявляє клопотання про заміну неналежного відповідача (або залучення інших співвідповідачів в окремих справах згідно зі специфікою спірних правовідносин), суд повинен відмовляти у задоволенні позову.
Відтак, колегія суддів вважає, що саме позивач був зобов`язаний заявити клопотання про заміну неналежного відповідача або залучення співвідповідача, натомість, власника спірного майна (ICM Менеджмент ГмбГ), згідно відомостей наявних в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, до участі у справі №9/41 залучено не було.
Колегія суддів звертає увагу, що визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Разом із тим, установлення належності відповідачів й обґрунтованості позову є обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи.
Разом з тим, нормами ГПК України суд не наділений правом з власної ініціативи здійснювати заміну неналежного відповідача.
Встановивши, що позов пред`явлений до неналежного відповідача та відсутні визначені процесуальним законом підстави для заміни неналежного відповідача належним, суд відмовляє у позові до такого відповідача.
Такий правовий висновок викладено у постановах Великої Палати Верховного Суду від 17 квітня 2018 року у справі №523/9076/16-ц (провадження №14-61цс18), від 20 червня 2018 року у справі №308/3162/15-ц (провадження № 14-178цс18), від 21 листопада 2018 року у справі №127/93/17-ц (провадження № 14-392цс18), від 12 грудня 2018 року у справі №570/3439/16-ц (провадження № 14-512цс18), від 12 грудня 2018 року у справі №372/51/16-ц (провадження № 14-511цс18), від 05 травня 2019 року у справі №554/10058/17 (провадження № 14-20цс19).
Однак, Господарський суд Львівської області, ухвалюючи рішення у справі №9/41, не дослідив належним чином, хто є власником спірного майна, а відтак не встановив, чи належним є відповідач у справі.
Слід також зазначити, що неналежний відповідач - це особа, притягнута позивачем як відповідач, стосовно якої встановлено, що вона не повинна відповідати за пред`явленим позовом за наявності даних про те, що обов`язок виконати вимоги позивача лежить на іншій особі - належному відповідачеві.
Відтак, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції мав встановити, чи пред`явлено позов до належного відповідача, і встановивши, що позов пред`явлений до неналежного відповідача, та за відсутності клопотання позивача про заміну неналежного відповідача чи залучення співвідповідача, суд першої інстанції мав відмовити в позові.
Таким чином, пред`явлення позову до неналежного відповідача є самостійною підставою для відмови в задоволенні позову.
Крім того, щодо посилань прокурора на те, що апеляційний суд безпідставно поновив ІСМ Менеджмент ГмбГ строк на подання апеляційної скарги, то такі не заслуговують на увагу з огляду на наступне.
Згідно з частиною першою статті 2 ГПК України завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави.
У рішенні від 03 грудня 2003 року у справі «Рябих проти Росії» Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) вказав, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенції), повинно тлумачитися у світлі Преамбули Конвенції, відповідна частина якої проголошує верховенство права спільною спадщиною Високих Договірних Сторін. Одним з основоположних аспектів верховенства права є принцип правової визначеності, яка передбачає дотримання принципу «res judicata», тобто принципу остаточності рішення, згідно з яким жодна зі сторін не має права домагатися перегляду остаточного і обов`язкового рішення лише з метою повторного слухання справи і постановлення нового рішення. Відхід від цього принципу можливий лише коли він зумовлений особливими і непереборними обставинами.
Згідно зі статтею 129 Конституції України однією з основних засад судочинства є забезпечення апеляційного оскарження рішення суду, а відповідно до статті 6 Конвенції таке конституційне право повинно бути забезпечене судовими процедурами, які повинні бути справедливими.
Частиною першою статті 254 ГПК України передбачено, що учасники справи, особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов`язки, мають право подати апеляційну скаргу на рішення суду першої інстанції..
Аналіз частини першої статті 254 ЦПК України дозволяє зробити висновок, що ця норма визначає коло осіб, які наділені процесуальним правом на апеляційне оскарження судового рішення і які поділяються на дві групи - учасники справи, а також особи, які участі у справі не брали, але судове рішення стосується їх прав, інтересів та (або) обов`язків.
Слід зазначити, що, на відміну від оскарження судового рішення учасником справи, не залучена до участі у справі особа повинна довести наявність у неї правового зв`язку зі сторонами спору або безпосередньо судовим рішенням через обґрунтування наявності трьох критеріїв: вирішення судом питання про її (1) право, (2) інтерес, (3) обов`язок і такий зв`язок має бути очевидним та безумовним, а не ймовірним.
При цьому судове рішення, оскаржуване не залученою особою, повинно безпосередньо стосуватися прав, інтересів та обов`язків цієї особи, тобто судом має бути розглянуто й вирішено спір про право у правовідносинах, учасником яких на момент розгляду справи та прийняття рішення судом першої інстанції є заявник, або міститься судження про права та обов`язки цієї особи у відповідних правовідносинах. Рішення є таким, що прийняте про права та обов`язки особи, яка не була залучена до участі у справі, якщо в мотивувальній частині рішення містяться висновки суду про права та обов`язки цієї особи, або у резолютивній частині рішення суд прямо вказав про права та обов`язки таких осіб. В такому випадку рішення порушує не лише матеріальні права осіб, не залучених до участі у справі, а й їх процесуальні права, що витікають із сформульованого в пункті 1 статті 6 Конвенції положення про право кожного на справедливий судовий розгляд при визначенні його цивільних прав і обов`язків.
За вимогами статті 256 ГПК України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів, а на ухвалу суду - протягом десяти днів з дня його (її) проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 261 цього Кодексу.
Частинами третьою та четвертою статті 260 ГПК України передбачено, що апеляційна скарга залишається без руху також у випадку, якщо вона подана після закінчення строків, установлених статтею 256 цього Кодексу, і особа, яка її подала, не порушує питання про поновлення цього строку, або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані неповажними. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали особа має право звернутися до суду апеляційної інстанції із заявою про поновлення строку або вказати інші підстави для поновлення строку. Якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку на апеляційне оскарження будуть визнані неповажними, суд відмовляє у відкритті апеляційного провадження у порядку, встановленому статтею 261 цього Кодексу.
Відповідно до пункту 4 частини першої, пункту 1 частини другої статті 261 ГПК України суд апеляційної інстанції відмовляє у відкритті апеляційного провадження у справі, скаржником у строк, визначений судом, не подано заяву про поновлення строку на апеляційне оскарження або наведені підстави для поновлення строку на апеляційне оскарження визнані судом неповажними. Незалежно від поважності причин пропуску строку на апеляційне оскарження суд апеляційної інстанції відмовляє у відкритті апеляційного провадження, якщо апеляційна скарга подана після спливу одного року з дня складення повного тексту судового рішення, крім випадків подання апеляційної скарги особою, не повідомленою про розгляд справи або не залученою до участі в ній, якщо суд ухвалив рішення про її права, інтереси та (або) обов`язки.
ЄСПЛ неодноразово зауважував, що вирішення питання щодо поновлення строку на оскарження перебуває в межах дискреційних повноважень національних судів, однак такі повноваження не є необмеженими. Від судів вимагається вказувати підстави. Однією із таких підстав може бути, наприклад, неповідомлення сторін органами влади про прийняті рішення у їхній справі. Проте навіть тоді можливість поновлення не буде необмеженою, оскільки сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження (див., mutatis mutandis, пункт 27 рішення ЄСПЛ від 26 квітня 2007 року у справі «Олександр Шевченко проти України», «Пономарьов проти України» від 03 квітня 2008 року).
Згідно з Рекомендаціями № R (80) 2 щодо здійснення дискреційних повноважень адміністративними органами, прийнятими Комітетом Міністрів Ради Європи 11 березня 1980 року, термін «дискреційне повноваження» означає повноваження, яке надає адміністративному органу певний ступінь свободи під час прийняття рішення, таким чином даючи йому змогу вибирати з кількох юридично доступних рішень те, яке буде більш прийнятним. Відтак дискреційними є повноваження, які залишають державному органу чи його посадовій особі свободу розсуду після з`ясування усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення.
Поновлюючи ІСМ Менеджмент ГмбГ строк на апеляційне оскарження рішення Господарського суду Львівської області від 17.11.2021, апеляційний суд взяв до уваги ті обставини, що ІСМ Менеджмент ГмбГ не брало участі у справі в суді першої інстанції, а оскаржуваним рішенням порушуються її права.
Щодо аргументів прокуратури про те, що під час розгляду справи Господарським судом Львівської області № 9/41 Кравченко Л.-Р.С., як генеральний директор відповідача, («Українсько-німецького спільного підприємства в формі ТОВ «Інтернешнл каттер манюфекчерер ГМБХ (ІСМ)») одночасно представляла фірму ІСМ Менеджмент ГмбГ (апелянта у даній справі) на підставі довіреності від 01.07.2019 при переході права власності на спірне майно, а відтак фірмі ІСМ Менеджмент ГмбГ було відомо про розгляд Господарським судом Львівської області та Західним апеляційним господарським судом справи № 9/41, не беруться судом до уваги з огляду на наступне.
Матеріалами справи, зокрема, витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, підтверджується, що Кравченко Л.-Р.С.є керівником «Українсько-німецького спільного підприємства в формі ТОВ «Інтернешнл каттер манюфекчерер ГМБХ (ІСМ)».
Крім того, з долученого прокурором до матеріалів справи акту приймання-передачі майна від 07.07.2021 вбачається, що Баган В.О. (засновник Українсько-німецького спільного підприємства в формі товариства з обмеженою відповідальністю “Інтернешнл каттер манюфекчерер ГМБХ (ІСМ), бенефіціар) передав спірне майно Кравченко Л.-Р.С., яка представляє фірму ІСМ Менеджмент ГмбГ на підставі Довіреності від 01.07.2019, про що зазначено в протоколі від 07.07.2021 загальних зборів учасників. 
Статтею 244 ЦК України передбачено, що представництво, яке ґрунтується на договорі, може здійснюватися за довіреністю. Представництво за довіреністю може ґрунтуватися також на акті органу юридичної особи.
Довіреність - це письмовий документ, що видається однією особою іншій особі для представництва перед третіми особами.
Згідно із статтею 245 ЦК України, форма довіреності повинна відповідати формі, в якій відповідно до закону має вчинятися правочин.
Колегія суддів зазначає, що у широкому змісті повноваження представника - це суб`єктивний обов`язок представника перед особою, яку він представляє, вчинити певні юридичні дії від її імені, виражений у встановленій законом формі, доступній для сприйняття третіми особами. У вузькому змісті повноваження представника - це коло дій, які він вправі вчинити стосовно третьої особи в межах покладеного на нього обов`язку.
Тобто, довіреністю має бути визначено обсяг прав для вчинення певних юридичних дій від імені юридичної особи.
Для того, щоб пізнати юридичну природу повноважень представника, необхідно відрізняти повноваження представника в суді від суб`єктивних прав самого представника.
Колегія суддів наголошує, що прокурором не надано копії довіреності від 01.07.2019, на підставі якої   ОСОБА_2 діяла від імені ІСМ Менеджмент ГмбГ.
Відтак, неможливо встановити обсяг прав і обов`язків процесуального представника (коло дій, які він вправі і повинен вчинити) і обсяг повноважень Кравченко Л.-Р.С., зокрема, чи мала вона право представляти інтереси ІСМ Менеджмент ГмбГ в судових інстанціях.
Крім того, колегія суддів позбавлена можливості встановити термін дії такої довіреності.
А тому, аргументи прокурора про те, що апеляційний господарський суд не в повному обсязі дослідив обставину поважності пропуску строку на апеляційне оскарження, не заслуговують на увагу, оскільки такі обставини не мають правового значення для вирішення питання про поновлення строку на апеляційне оскарження рішення особою, яка не брала участі у справі.
Враховуючи вищевикладене, доводи прокурора про те, що апеляційний суд безпідставно поновив ІСМ Менеджмент ГмбГ строк на подання апеляційної скарги, є необґрунтованими.
Як зазначено вище, з огляду на наведені вище норми чинного законодавства та обставини справи, якщо позовні вимоги заявлені до неналежного відповідача, то наслідком є відмова в позові.
Відповідно до п. 7 ч. 1 ст. 275 ГПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право у передбачених цим Кодексом випадках скасувати свою постанову (повністю або частково) і прийняти одне з рішень, зазначених у пунктах 1-6 частини першої цієї статті.
Суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право, зокрема, скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове рішення у відповідній частині або змінити рішення (ч.1  ст.275 ГПК України).
Статтею 277 ГПК України передбачено, що підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) нез`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, встановленим обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
Судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню господарського судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи (ст.236 ГПК України).
Постановою Західного апеляційного господарського суду від 13.04.2022 апеляційну скаргу Українсько-німецького спільного підприємства у формі ТзОВ “Інтернешнл Каттер Манюфекчерер ГмбХ (ІСМ) б/н від 17.12.2021 (вх. № 01-05/4258/21 від 21.12.2021) залишено без задоволення, а рішення Господарського суду Львівської області від 17.11.2021 у справі №9/41 залишено без змін.
Однак, в подальшому під час розгляду апеляційної скарги ІСМ Менеджмент ГмбГ на рішення Господарського суду Львівської області від 17.11.2021 у справі №9/41, що надійшла до суду апеляційної інстанції після закінчення апеляційного розгляду справи, судом апеляційної інстанції встановлено, що Господарським судом Львівської області при ухваленні рішення суду від 17.11.2021 у справі №9/41 вирішено питання про права ІСМ Менеджмент ГмбГ (власник спірного мана), якого до участі у справі залучено не було.
Відповідно до п. 4 ч. 3 ст. 277 ГПК України порушення норм процесуального права є обов`язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення, якщо суд прийняв судове рішення про права, інтереси та (або) обов`язки осіб, що не були залучені до участі у справі.
Таким чином, судова колегія вважає, що апеляційна скарга ІСМ Менеджмент ГмбГ є обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню, а рішення Господарського суду Львівської області від 17.11.2021 у справі №9/41 слід скасувати та прийняти нове рішення про відмову в позові.
Поряд з тим, відповідно до ч.3 ст. 272, п. 7 ч. 1 ст. 275 ГПК України постанову Західного апеляційного господарського суду від 13.04.2022 у справі №9/41, постановлену за результатами розгляду апеляційної скарги Українсько-німецького спільного підприємства у формі ТзОВ “Інтернешнл Каттер Манюфекчерер ГмбХ (ІСМ) б/н від 17.12.2021 (вх. № 01-05/4258/21 від 21.12.2021), слід скасувати .
Відповідно до ст. 73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.
Згідно ч. 1 ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
Відповідно до ч.ч. 1,2 ст. 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (справа Серявін проти України, § 58, рішення від 10 лютого 2010 року).
Пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (далі - Конвеція) зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід (рішення Європейського Суду з прав людини у справі Трофимчук проти України, no. 4241/03, від 28.10.2010 року).

Судові витрати.
Згідно вимог п.2 ч.1 ст. 129 судовий збір покладається у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
З огляду на те, що апеляційну скаргу задоволено, судовий збір за розгляд справи в суді апеляційної інстанції покладається на позивачів.
Керуючись ст.ст. 86, 129, 236, 269, 270, 272, п.7 ч.1 275, 277, 281, 282 ГПК України, Західний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:
1. Постанову Західного апеляційного господарського суду від 13.04.2022, у справі №9/41 постановлену за результатами розгляду апеляційної скарги Українсько-німецького спільного підприємства у формі ТзОВ “Інтернешнл Каттер Манюфекчерер ГмбХ (ІСМ) б/н від 17.12.2021 (вх. № 01-05/4258/21 від 21.12.2021) скасувати.
2. Апеляційну скаргу ІСМ Менеджмент ГмбГ (ICM Management GmbH) б/н від 02.09.2022 (вх. № 01-05/2236/21 від 08.09.2022) задоволити.
3. Рішення Господарського суду Львівської області від 17.11.2021 у справі №9/41 скасувати та ухвалити нове рішення, яким:
«В задоволенні позову Дрогобицької окружної прокуратури в інтересах держави в особі позивачів Національної академії наук України та Фізико-механічного інституту ім. Г.В. Карпенка НАНУ до Українсько-німецького спільного підприємства в формі товариства з обмеженою відповідальністю “Інтернешнл каттер манюфекчерер ГмбХ (ІСМ)” про зобов`язання Українсько-німецького спільного підприємства в формі Товариства з обмеженою відповідальністю “Інтернешнл каттер манюфекчерер ГМБХ (ІСМ)” повернути у власність Національної академії наук України та в оперативне управління Фізико-механічного інституту ім. Г.В. Карпенка Національної академії наук України майно в натурі, передане позивачами в якості внеску до статутного фонду товариства для використання, а саме: адміністративно-інженерний корпус, будівлі ливарної дільниці з обладнанням, будівлі механоскладальної дільниці з обладнанням, прибудову до ливарної дільниці, обладнання лабораторії, інвентар, меблі, прилади та допоміжні засоби – відмовити».
4. Стягнути з Національної академії наук України (вулиця Володимирська, будинок 54, місто Київ, 01601, ідентифікаційний код юридичної особи 00019270) на користь ІСМ Менеджмент ГмбГ (ICM Management GmbH) (Німеччина, 41066, м. Менхенгладбах, вул. Крефельдська, 249) 1  860,75 грн судового збору за розгляд справи в суді апеляційної інстанції.
5. Стягнути з Фізико-механічного інституту ім. Г.В. Карпенка Національної академії наук України, вулиця Наукова, будинок 5, місто Львів, 79053, ідентифікаційний код юридичної особи 03534506) на користь ІСМ Менеджмент ГмбГ (ICM Management GmbH) (Німеччина, 41066, м. Менхенгладбах, вул. Крефельдська, 249) 1  860,75 грн судового збору за розгляд справи в суді апеляційної інстанції.
6. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.
7. Порядок та строки оскарження постанов апеляційного господарського суду до суду касаційної інстанції визначені ст. 287-289 ГПК України.
Повний текст постанови виготовлено та підписано 30.01.2023.
Веб-адреса судового рішення в Єдиному державному реєстрі судових рішень: http//reyestr.court.gov.ua.

Головуючий суддя                                                                      Плотніцький Б.Д.

Суддя                                                                                          Матущак О.І.

Суддя                                                                                          Скрипчук О.С.