ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 638/18480/21  Номер провадження 22-ц/814/641/23	Головуючий у 1-й інстанції Яковлева Я.М.  Доповідач ап. інст. Пилипчук Л. І.	

П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
26 січня 2023 року 	м.Полтава	

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючий суддя Пилипчук Л.І.,
судді Дряниця Ю.В., Хіль Л.М.,
секретар Владіміров Р.В.,
з участю представника ОСОБА_1 – адвоката Карапетяна А.Р.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні у режимі відеоконференції у м.Полтава цивільну справу за апеляційною скаргою  ОСОБА_1 , поданою в її інтересах представником – адвокатом Карапетяном Акоп Рубеновичем,
на ухвалу Дзержинського районного суду м.Харкова від 29 листопада 2021 року, постановлену суддею Яковлєвою В.М.,
за заявою адвоката Ляпіна Дмитра Борисовича, який діє в інтересах ОСОБА_2 , про забезпечення позову до подання позовної заяви,

в с т а н о в и в:
26.11.2021 ОСОБА_2 , в інтересах якого діє адвокат Ляпін Д.Б., звернувся в суд із заявою про забезпечення позову до його подання, за змістом якої просить накласти забезпечення у вигляді заборони ОСОБА_1 фактично розпоряджатися та користуватися спірним майном, а саме: квартирою АДРЕСА_1 , до вирішення справи по суті та набрання законної сили рішенням суду. 
В обґрунтування підстав забезпечення позову, до його подання, посилається на те, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла його мати ОСОБА_3 , яка за життя залишила заповіт від 20.01.2015, яким заповіла спірну квартиру в рівних частках її дітям: ОСОБА_1 та заявнику, ОСОБА_2 . Після звернення останнього до нотаріуса із метою реалізації спадкових прав, йому стало відомо, що спірна квартира на праві приватної власності належить ОСОБА_1 на підставі договору дарування серія та номер №650, виданого 03.07.2019 приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Тельпіс О.В.
Заявник має намір оскаржити указаний договір в судовому порядку, для чого уклав договір про надання правової допомоги із адвокатом, яким витребувано докази для підготовки правової позиції. Проте для подання позовної заяви йому необхідний певний час, упродовж якого можливе відчуження власником спірної нерухомості на користь третіх осіб, що унеможливить виконання можливого рішення суду. Із цих підстав просить накласти заборону власнику фактично розпоряджатися та користуватися спірним майном.
Ухвалою Дзержинського районного суду м.Харкова від 29.11.2021 заяву адвоката Ляпіна Д.Б., який діє в інтересах ОСОБА_2 , про забезпечення позову до подання позовної заяви – задоволено частково.
Вжито заходів забезпечення позову шляхом заборони вчиняти певні дії, а саме, накладення заборони ОСОБА_1 розпоряджатися спірним майном, а саме – квартирою АДРЕСА_1 , до вирішення справи по суті та набрання законної сили рішенням суду, що буде мати характер остаточного.
В іншій частині у задоволенні заяви відмовлено.
Ухвала про забезпечення позову допущена до негайного виконання. 
Ухвала районного суду вмотивована обґрунтованістю доводів заявника, що невжиття заходів забезпечення позову може істотно ускладнити чи унеможливити виконання судового рішення у разі задоволення позову. Таким чином для ефективного захисту прав заявника буде достатнім заборона власнику розпоряджатися власником спірним майном. 
ОСОБА_1 , в чиїх інтересах діє адвокат Карапетян А.Р., оскаржила ухвалу районного суду до Харківського апеляційного суду. Посилаючись на порушення судом норм процесуального права, просить скасувати ухвалу районного суду та постановити нове рішення, яким у задоволенні заяви відмовити у повному обсязі.
Вважає відсутніми підстави для забезпечення позову, який по закінченню 10-ти днів після подачі заяви, ОСОБА_2 в суд не був поданий, що є підставою для скасування оскаржуваної ухвали.
Зазначає, що оскаржувана ухвала районного суду є невмотивованою, такою, що дублює припущення заявника, які не ґрунтуються на доказах та зводяться до самого лише наміру оскаржити договір даруванню, без зазначення підстав визнання його недійсним. Тоді як, проживання ОСОБА_1 більше 10 років за кордоном не є підставою для забезпечення позову згідно норм ЦПК України та не співвідноситься із принципом законності.
Наголошує, що заповіт ОСОБА_3 (редакція від 20.01.2015), на який посилається заявник, не є останнім. Так, 04.09.2018 ОСОБА_3 все своє майно заповіла чоловіку ОСОБА_4 та доньці ОСОБА_1 . Більше того, ОСОБА_3 , за згоди ОСОБА_4 , за 2,5 років до смерті склала договір дарування на користь ОСОБА_1 . 
Такий договір за життя дарувальника не оскаржувався та згідно ст.204 ЦК України є правомірним. Презумпція правомірності такого правочину, а також правильності відомостей державного реєстру прав на нерухомість, заявником належними доказами не спростована. Тоді як припущення заявника, з якими погодився районний суд, що предмет позову буде співмірним із можливими заявленими позовними вимогами, суперечать ст.ст.260, 263 ЦПК України. 
Звертає увагу на протиправний характер дій заявника, чиї дії мають системний характер, адже до подачі цієї заяви він вже подавав тотожну заяву, у задоволенні якої йому було відмовлено (справа №638/18176/21).
Наголошує, що при постановленні оскаржуваного судового рішення районним судом не було враховано позицію ОСОБА_1 та порушено її права, як власника, вільно володіти, користуватися та розпоряджатися своїм майном. 
Ухвалами Харківського апеляційного суду від 22.02.2022 відкрито апеляційне провадження у вказаній справі; закінчено підготовчі дії та призначено її до судового розгляду із повідомленням сторін.
Відзив на апеляційну скаргу не надходив. 
Розпорядженням Верховного Суду від 25.03.2022 №14/0/9-22 «Про зміну територіальної підсудності судових справ в умовах воєнного стану» змінено територіальну підсудність справ Харківського апеляційного суду - Полтавському апеляційному суду.
       Ухвалою Полтавського апеляційного суду від 21.09.2022 справу прийнято до провадження та призначено до судового розгляду із повідомленням учасників справи. 
У суді апеляційної інстанції представник ОСОБА_1 – адвокат Карапетян А.Р. доводи апеляційної скарги підтримав, наполягаючи на її задоволенні. 
Інші учасники судового процесу в судове засідання не з`явилися, будучи належним чином повідомленими про день та час розгляду справи в порядку ч.13 ст.128 ЦПК України, що з огляду на положення ч.2 ст.372 цього Кодексу, не перешкоджає розгляду справи за їх відсутності. 
Судом першої інстанції установлено та підтверджується матеріалами справи, що 26.11.2021 адвокат Ляпін Д.Б. в інтересах ОСОБА_2 звернуся в суд із заявою про забезпечення позову до подання позовної заяви, за змістом якої просить накласти забезпечення у вигляді заборони ОСОБА_1 фактично розпоряджатися та користуватися спірним майном, а саме: квартирою АДРЕСА_1 , до вирішення справи по суті та набрання законної сили рішенням суду./а.с.1-4/
Відповідно до довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна №282630512 від 03.11.2021, квартира  АДРЕСА_1 , належить на праві приватної власності  ОСОБА_1 на підставі договору дарування від 03.07.2019 засвідченого приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Тельпіс О.В./а.с.5/
При постановленні ухвали про часткове задоволення заяви та забезпечення позову шляхом накладення заборони власнику розпоряджатися спірним майном, районний суд виходив із того, що заявник має намір оскаржити відповідний договір дарування та вважає незаконним перехід права власності на зазначене майно до ОСОБА_1 , подальші дії з продажу, передачі в оренду, іншої зміни статусу майна, його переобладнання можуть унеможливите швидке та повне виконання рішення суду. В іншій частині у задоволенні заяви відмовлено.
Апеляційний суд із такими висновками суду першої інстанції погоджується. Доводи апеляційної скарги правильність таких висновків не спростовують та зводяться до довільного тлумачення норм ЦПК України на власну користь.
Згідно ч.1 ст.149 ЦПК України, суд за заявою учасника справи має право вжити, передбачених ст.150 цього Кодексу заходів забезпечення позову, в тому числі, шляхом заборони вчиняти певні дії. 
Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду, а також з інших підстав, визначених законом (ч.2 ст.149 ЦПК України).
Умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, гарантії справедливого суду діють не тільки під час розгляду справи, але й під час виконання судового рішення. Зокрема, тому, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд повинен врахувати, що вжиття відповідних заходів може забезпечити належне виконання рішення про задоволення позову у разі ухвалення цього рішення, а їх невжиття, - навпаки, ускладнити або навіть унеможливити таке виконання. Конкретний захід забезпечення позову буде співмірним із позовною вимогою, якщо при його застосуванні забезпечується: збалансованість інтересів сторін та інших учасників судового процесу під час вирішення спору; можливість ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача без порушення або безпідставного обмеження прав та охоронюваних інтересів інших учасників справи чи осіб, що не є її учасниками; можливість виконання судового рішення у разі задоволення вимог, які є ефективними способами захисту порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача (постанова Великої Палати Верховного Суду від 15.09.2020 у справі №753/22860/17).
Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову. Адекватність заходу забезпечення позову, що застосовується судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється судом, зокрема, з урахуванням співвідношення прав (інтересу), про захист яких просить заявник, з вартістю майна, на яке вимагається накладення арешту, або майнових наслідків заборони відповідачу вчиняти певні дії.
Особа, яка подала заяву про забезпечення позову, повинна обґрунтувати причини звернення із заявою про забезпечення позову. З цією метою та з урахуванням загальних вимог до доказування, передбачених статтею 81 ЦПК України, обов`язковим є подання доказів наявності фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного заходу до забезпечення позову.
Водночас, якщо позивач звертається до суду з немайновою позовною вимогою, судове рішення у разі задоволення якої не вимагатиме примусового виконання, то в цьому випадку має досліджуватися, чи не призведе невжиття заявленого заходу забезпечення позову до порушення вимоги щодо справедливого та ефективного захисту порушених прав, зокрема, чи зможе позивач їх захистити в межах одного цього судового провадження за його позовом без нових звернень до суду. Наведене відповідає позиції Верховного Суду, сформованій у справах №910/20007/20 від 21.10.2021, №911/3616/21 від 30.06.2022.
Наведені норми процесуального закону та позицію Верховного Суду, суд першої інстанції правильно застосував, дійшовши вмотивованого висновку, що такий захід забезпечення позову, як накладення заборони власнику розпоряджатися спірним майном, буде співмірним із можливими заявленими позовними вимогами про визнання договору дарування такого майна недійсним. 
Доводи апеляційної скарги правильність таких висновків не спростовують, оскільки зводяться до презумпція правомірності такого правочину, а також правильності відомостей державного реєстру прав на нерухомість, тоді як питання обґрунтованості заявлених позовних вимог є предметом дослідження судом під час розгляду спору по суті і не вирішується ним під час розгляду заяви про забезпечення позову. Аналогічна правова позиція висловлена 02.09.2019 Верховним Судом по справі №917/137/19.
Посилання відповідача у доводах апеляційної скарги, що по закінченню 10-ти днів після подачі заяви, ОСОБА_2 не звернувся в суд із позовом є помилковими, оскільки відповідний строк обраховується від дня постановлення ухали, починаючи із 30.11.2021 та закінчується 09.12.2021 включно. Тоді як відповідне право реалізовано заявником у грудні 2021 року та поштовими засобами зв`язку подано в суд позов до ОСОБА_1 про визнання договору дарування недійсним, провадження за яким відкрито ухвалою Дзержинського районного суду м.Харкова від 12.01.2022 (справа №38/19613/21)./https://reyestr.court.gov.ua/Review/102599582/
Інші доводи апеляційної скарги, зокрема, щодо протиправності дій заявника, є надуманими, оскільки є реалізацією процесуальних прав, зловживання якими не встановлено (ст.44 ЦПК України). Натомість, доводи відповідача, що при постановленні оскаржуваного судового рішення районним судом не враховано її позицію, не є підставою для його скасування, оскільки розгляд заяви відбувався в порядку ч.1 ст.153 ЦПК України– без повідомлення учасників справи; а її доводи становили предмет дослідження районного суду за наслідками розгляду заперечення на заяву про забезпечення позову./а.с.24-25/
Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, №4909/04, §58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року), (Проніна проти України, №63566/00, §23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).
З огляду на викладене, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції без змін.
Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 376, 381-384, 389-391 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , поданою в її інтересах представником – адвокатом Карапетяном Акоп Рубеновичем, – залишити без задоволення.
Ухвалу Дзержинського районного суду м.Харкова від 29 листопада 2021 року– залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом 30 днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Повний текст постанови складено 27.01.2023.

Головуючий суддя                                                                Л.І. Пилипчук

Судді                                                                                Ю.В. Дряниця

                                                                               Л.М. Хіль