Ухвала
 
20 січня 2023 року
м. Київ
 
справа № 522/20895/20
провадження № 61-874ск23
 
Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Зайцева А. Ю., розглянувши касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Одеського апеляційного суду від 22 листопада 2022 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «ОТП Банк», третя особа - Товариство з обмеженою відповідальністю «Укртехнопроект», про визнання договору іпотеки недійсним та визнання дій протиправними,
 
ВСТАНОВИВ:
 
У листопаді 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, у якому просив визнати недійсним договір іпотеки (майнова порука)                                           № РСМ-500/007/2005, укладений 07 червня 2005 року між Акціонерним комерційним банком «Райффайзенбанк Україна», який змінив назву на Акціонерне товариство «ОТП Банк», та ОСОБА_1 ; визнати дії Акціонерного товариства «ОТП Банк» протиправними стосовно майна фізичної особи.
 
Приморський районний суд м. Одеси ухвалою від 19 травня 2021 року залучив до участі у справі третю особу - Товариство з обмеженою відповідальністю «Укртехнопроект». 
 
Приморський районний суд м. Одеси рішенням від 16 грудня 2021 року в задоволенні позову відмовив.
 
Одеський апеляційний суд постановою від 22 листопада 2022 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишив без задоволення, а рішення Приморського районного суду м. Одеси від 16 грудня 2021 року - без змін.
 
13 січня 2023 року ОСОБА_1 подав засобами поштового зв`язку касаційну скаргу на постанову Одеського апеляційного суду від 22 листопада 2022 року (повний текст якої складено 19 грудня 2022 року) у вищевказаній справі.
 
Касаційна скарга не може бути прийнята судом до розгляду та вирішено питання про відкриття касаційного провадження, оскільки у прохальній її частині заявник просить скасувати постанову Одеського апеляційного суду від 22 листопада 2022 року та направити справу до суду апеляційної інстанції, проте не ставить питання щодо рішення суду першої інстанції, яке залишене без змін оскаржуваною постановою апеляційного суду.
 
Відповідно до статті 409 ЦПК України суд касаційної інстанції за результатами розгляду касаційної скарги має право: залишити судові рішення судів першої інстанції та апеляційної інстанції без змін, а скаргу без задоволення; скасувати судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій повністю або частково і передати справу повністю або частково на новий розгляд, зокрема за встановленою підсудністю або для продовження розгляду; скасувати судові рішення повністю або частково і ухвалити нове рішення у відповідній частині або змінити рішення, не передаючи справи на новий розгляд; скасувати постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково і залишити в силі рішення суду першої інстанції у відповідній частині; скасувати судові рішення суду першої та апеляційної інстанцій у відповідній частині і закрити провадження у справі чи залишити позов без розгляду у відповідній частині; у передбачених цим Кодексом випадках визнати нечинними судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій повністю або частково і закрити провадження у справі у відповідній частині; у передбачених цим Кодексом випадках скасувати свою постанову (повністю або частково) і прийняти одне з рішень, зазначених в пунктах 1-6 частини першої цієї статті.
 
Крім того, в касаційній скарзі ОСОБА_1 як на підставу касаційного оскарження судового рішення посилається те, що суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував статті 128, 130 та 372 ЦПК України без урахування висновків щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладених у постановах Верховного Суду від 25 квітня               2018 року у справі № 295/5011/15, від 01 жовтня 2020 року у справі                                   № 361/8331/18 (пункт 1 частини другої статті 389 ЦПК України); апеляційний суд не повідомив належним чином позивача про дату, час і місце судового засідання (пункт 5 частини першої статті 411 ЦПК України). 
 
Також, як на підставу касаційного оскарження судового рішення ОСОБА_1 посилається те, що суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував статтю 18 Закону України «Про захист прав споживачів» без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду України                               від 08 червня 2016 року у справі № 6-330цс16.
 
Відповідно до пункту 1 частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, зокрема, якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку. 
 
Отже, посилання заявника на неврахування апеляційним судом висновку, викладеного в постанові Верховного Суду України від 08 червня 2016 року у справі № 6-330цс16, не заслуговують на увагу, оскільки висновок, на який посилається скаржник, не є висновком Верховного Суду у розумінні статті 263 ЦПК України щодо застосування норми права у подібних правовідносинах.
 
Для усунення вказаних недоліків, а також з метою недопущення подвійного тлумачення змісту касаційної скарги, заявнику необхідно надати до суду нову редакцію касаційної скарги, в якій згрупувати, систематизувати та чітко зазначити конкретну обов`язкову підставу (и) касаційного оскарження судових рішень у відповідності до визначеного статтею 389 ЦПК України переліку підстав для касаційного оскарження судових рішень та їх відповідне мотивування; уточнити та конкретизувати прохальну частину касаційної скарги, викласти її вимоги відповідно до повноважень суду касаційної інстанції з урахуванням положень статті 409 ЦПК України; надати копії скарги та доданих до неї матеріалів відповідно до кількості учасників справи.
 
Відповідно до частини другої статті 393 ЦПК України у разі, якщо касаційна скарга оформлена з порушенням вимог, встановлених статтею 392 цього Кодексу, застосовуються положення статті 185 цього Кодексу (залишення скарги без руху), про що суддею постановляється відповідна ухвала.
 
Отже, касаційну скаргу слід залишити без руху з наданням можливості усунути вищевказані недоліки.
 
Керуючись статтями 185, 392, 393 ЦПК України, 
 
УХВАЛИВ:
 
Касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Одеського апеляційного суду від 22 листопада 2022 року залишити без руху та надати для усунення зазначених вище недоліків строк десять днів з дня вручення цієї ухвали.
 
У разі невиконання у встановлений строк вимог цієї ухвали касаційна скарга вважатиметься неподаною та буде повернута заявнику. 
 
Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя	А. Ю. Зайцев