Постанова                                             
Іменем  України             
 
15 березня 2023 року
м. Київ
 
справа № 295/3792/16
провадження № 61-11974св22
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:
головуючого - Синельникова Є. В.,
суддів: Осіяна О. М., Сакари Н. Ю., Хопти С. Ф. (суддя-доповідач), 
Шиповича В. В.,
 
учасники справи:
позивач -  ОСОБА_1 ,
відповідач - Багатопрофільне мале приватне підприємство «Сприяння»,
розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу Багатопрофільного малого приватного підприємства «Сприяння» на рішення Богунського районного суду м. Житомира від 17 листопада 2020 року у складі судді Чішман Л. М. та постанову Вінницького апеляційного суду від 27 жовтня 2022 року у складі колегії суддів: Шемети Т. М., Берегового О. Ю., 
Якименко М. М.,
УСТАНОВИВ:
Короткий зміст заявлених позовних вимог 
У березні 2016 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Багатопрофільного малого приватного підприємства «Сприяння» (далі - БМПП «Сприяння») про захист прав споживача, розірвання договору та стягнення збитків.
Позов обґрунтовано тим, що 11 березня 2014 року між ОСОБА_1 та 
БМПП «Сприяння» в особі його власника ОСОБА_2 укладений договір купівлі-продажу майнових прав на об`єкт нерухомості, який буде побудований. Відповідно до договору продавець продає, а покупець купує майнові права на об`єкт нерухомості у порядку та на умовах, передбачених цим договором. Сторони домовились, що об`єктом нерухомості, майнові права на які передаються за даним договором, є об`єкт нерухомості, який буде побудовано на стадії до оздоблювальних робіт, а саме: будівництво одного малоповерхового (два поверхи + мансарда) житлового будинку садибного типу в групі малоповерхових житлових будинків садибного типу за адресою: АДРЕСА_1 . Продавець передає покупцю будинок на стадії до оздоблювальних робіт, а це 70 % готовності, запланований термін будівництва об`єкта нерухомості, відповідно до 
пункту 4 договору - до 30 листопада 2014 року. На виконання свого обов`язку позивач сплатила відповідачу 105 000,00 грн грошовими коштами у визначений договором термін, натомість продавець свого обов`язку не виконав та будинок не побудував. Оскільки запланований термін будівництва вже сплив, а продавець уникає спілкування з позивачем, то 17 червня 
2015 року остання звернулась з листом до відповідача, в якому просила повідомити про хід будівництва. Жодної відповіді на зазначений лист не отримано.
Позивач вважала, що оскільки сплатила відповідачу 105 000,00 грн, що становить 90 % від 116 643,22 грн, то будинок мав бути готовий як мінімум на 60 %, натомість продавець не побудував навіть 1 %. Щодо обґрунтування суми збитків, позивач вказувала, що оскільки відповідач прийнятих на себе зобов`язань не виконав, та отримані грошові кошти добровільно не повернув та продовжує ними користуватись, тому гроші підлягають стягненню із нарахуванням процентів та індексу інфляції. Позивач сплатила на користь відповідача 105 000,00 грн або 10 510,51 доларів США за курсом долара 
США згідно з договором - 9,99. Офіційний курс долара США, встановлений Національним банком України на день подачі позову, 01 березня 2016 року, становив 27,0948 грн та, відповідно, щоб купити 10 510,51 доларів США необхідно сплатити 284 780,16 грн. Зазначена сума і є збитком позивача, що, на її думку, підлягає стягненню.
Враховуючи уточнені позовні вимоги, ОСОБА_1 просила суд розірвати договір купівлі-продажу майнових прав на об`єкт нерухомості, який буде побудований, що укладений 11 березня 2014 року між БМПП «Сприяння» та ОСОБА_1 ; стягнути із БМПП «Сприяння» збитки у розмірі 
21 021,04 доларів США, що в еквіваленті становить 567 021,43 грн; стягнути з БМПП «Сприяння» на її користь 3 % річних у розмірі 40 126,47 грн; інфляційне збільшення суми боргу в розмірі 20 299,37 грн; відшкодувати моральну шкоду в розмірі 100 000,00 грн та понесені нею судові витрати.
Короткий зміст рішення суду першої інстанції
Рішенням Богунського районного суду м. Житомира від 17 листопада 
2020 року позов ОСОБА_1 задоволено частково.
Розірвано договір купівлі-продажу майнових прав на об`єкт нерухомості, який буде побудований, від 11 березня 2014 року, укладений між БМПП «Сприяння» та ОСОБА_1 .
Стягнуто з БМПП «Сприяння» на користь ОСОБА_1 105 000,00 грн завданих збитків, 49 560,00 грн інфляційних за період із грудня 2014 року до січня 2016 року (включно) та 3 935,34 грн - 3 % річних за період з 01 грудня 2014 року до 01 березня 2015 року, а всього 158 495,34 грн. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.
Стягнуто з БМПП «Сприяння» на користь ОСОБА_1 1 584,95 грн судового збору.
Вирішуючи спір, суд першої інстанції виходив із того, що фактично між сторонами 11 березня 2014 року укладений договір купівлі-продажу майнових прав, про що свідчить характер спірних правовідносин, що виникли між сторонами справи. Незважаючи на те, що ОСОБА_1 здійснила оплату 100 000,00 грн та станом на 30 листопада 2014 року за адресою: АДРЕСА_1 , повинно було розпочатись будівництво об`єкта нерухомості, що є предметом договору, директор БМПП «Сприяння» 
01 грудня 2014 року прийняв рішення про консервацію будівництва, при цьому змін до спірного договору про зміну строку повної оплати вартості майнових прав на об`єкт нерухомості внесено не було (на виконання пункту 73 спірного договору, у письмовій формі), про причини зупинення будівництва об`єкта, що є предметом спірного договору, покупця 
( ОСОБА_1 ) не було повідомлено.
Враховуючи, що будівництво нерухомого майна є істотною умовою спірного договору, яку відповідач фактично не виконав, суд першої інстанції дійшов висновку, що договір купівлі-продажу майнових прав на об`єкт нерухомості, який буде побудований, від 11 березня 2014 року підлягає розірванню у зв`язку з істотним порушенням договору однією із сторін, що є прямим правовим наслідком невиконання відповідачем зобов`язання за вказаним договором.
Щодо вимоги про стягнення збитків, то суд першої інстанції вказав, що кошти на виконання пункту 21 спірного договору ОСОБА_1 сплачувала саме у розмірі 105 000,00 грн, тобто у національній грошовій валюті, умовами спірного договору сторони погодили, що вартість майнових прав на об`єкт нерухомості за 1 кв. м у розмірі 2 974,47 грн зафіксовано. Тобто ціну визначено без подальшого перерахування у разі зміни курсу валюти. За таких обставин, суд першої інстанції вважав безпідставною вимогу позивача про стягнення збитків у розмірі 21 021,04 доларів США, що в еквіваленті становить 567 021,43 грн.
Щодо вимоги про стягнення 3 % річних в розмірі 40 126,47 грн та інфляційних втрат у розмірі 40 126,47 грн, то суд першої інстанції зазначив, що наведені в уточненій позовній заяві суми заборгованості належним чином не доведені, оскільки відсутній конкретний розрахунок їх нарахування. У первісній позовній заяві позивач вказала, що кількість днів прострочення складає 
456 днів (з 01 грудня 2014 року до 01 березня 2015 року) та з посиланням на відповідні розрахунки визначила суму 3 % річних у розмірі 3 935,34 грн та інфляційних втрат у розмірі 49 560 грн. Вказаний розрахунок відповідач не спростовував, тому суд першої інстанції, з посиланням на частину першу статті 13 ЦПК України, задовольнив вимоги у цій частині та в межах заявлених позовних вимог.
Щодо вимоги про відшкодування моральної шкоди у розмірі 100 000,00 грн, то суд першої інстанції дійшов висновку, що ні чинним законодавством, ні договором, укладеним сторонами, не передбачено право позивача на відшкодування моральної шкоди у зв`язку з невиконанням відповідачем своїх зобов`язань, тому суд першої інстанції не вбачав підстав для задоволення позову в цій частині.
Окрім цього, суд першої інстанції відмовив у задоволенні позовної вимоги про стягнення пені, нарахованої на підставі Закону України «Про захист прав споживачів», з огляду на її необґрунтованість та суперечність умовам договору, посилаючись на те, що позивач, звертаючись до суду із позовом, просила стягнути із відповідача пеню за несвоєчасне надання документів у розмірі трьох відсотків вартості роботи (послуги), передбачену 
статтею 10 Закону України «Про захист прав споживачів», а не пеню, передбачену умовами договору (пункт 57), за таке порушення у розмірі 
0,1 відсотка від суми, сплаченої покупцем за майнові права за кожен місяць прострочення, що суперечить умовам договору та вимогам закону.
Короткий зміст постанови апеляційного суду
Постановою Вінницького апеляційного суду від 27 липня 2021 року апеляційну скаргу БМПП «Сприяння» задоволено. Рішення Богунського районного суду м. Житомира від 17 листопада 2020 року скасовано 
та направлено справу до Корольовського районного суду м. Житомира на розгляд за встановленою законом підсудністю.
Постановою Верховного Суду від 31 серпня 2022 року постанову Вінницького апеляційного суду Вінницької області від 27 липня 2021 року скасовано, справу направлено для продовження розгляду до суду апеляційної інстанції.
Постановою Вінницького апеляційного суду від 27 жовтня 2022 року апеляційну скаргу БМПП «Сприяння» залишено без задоволення. Рішення Богунського районного суду м. Житомира від 17 листопада 2020 року залишено без змін.
Постанову суду апеляційної інстанції мотивовано тим, що через істотне порушення БМПП «Сприяння» умов договору купівлі-продажу майнових прав позивач була позбавлена того, чого очікувала за договором - отримати у власність проінвестований об`єкт нерухомості, тобто на що вона розраховувала під час укладення договору від 11 березня 2014 року, внаслідок чого їй було спричинено шкоду у розмірі внесених на виконання цього договору коштів 105 000 грн, тому наявні правові підстави для розірвання вказаного договору та стягнення грошових коштів. За умовами спірного договору станом на 30 листопада 2014 року об`єкт мав бути збудований, проте не був збудований ні до 30 листопада 2014 року, ні станом на день звернення позивача до суду із позовом (березень 2016 року), не збудований він і на день розгляду справи апеляційним судом (27 жовтня  2022 року), що підтверджено представником відповідача в судовому засіданні апеляційного суду та стверджено представниками позивачки.
Отже, беззаперечним є висновок, що покупець (позивач у справі 
ОСОБА_1 ) зі свого боку виконала умови договору, а продавець (відповідач у справі БМП «Сприяння») не вчинив дій по будівництву, які були обумовлені договором, відтак дійсно позивач була позбавлена того, на що очікувала за договором, тобто не отримала об`єкт нерухомості в обумовленому договором вигляді та в погоджений сторонами строк.
Також суд апеляційної інстанції зазначив, що апеляційна скарга не містить будь-яких обґрунтувань щодо неправильності стягнених судом першої інстанції сум інфляційних втрат та 3 % річних.
Короткий зміст вимог касаційної скарги та її доводи
У листопаді 2022 року до Верховного Суду засобами поштового зв`язку 
БМПП «Сприяння» подало касаційну скаргу до Верховного Суду засобами поштового зв`язку на рішення Богунського районного суду м. Житомира 
від 17 листопада 2020 року та постанову Вінницького апеляційного суду 
від 27 жовтня 2022 року, в якій просить скасувати оскаржувані судові рішення та ухвалити нове судове рішення про направлення справи на новий розгляд до суду першої інстанції.
Підставами касаційного оскарження вказаних судових рішень 
БМПП «Сприяння» зазначає неправильне застосування судами першої 
та апеляційної інстанцій норм матеріального права, порушення норм процесуального права, вказує, що суди в оскаржуваних судових рішеннях застосували норми права без урахування висновку щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладеного у постанову Верховного Суду від 14 вересня 2021 року у справі № 359/5719/17, справу розглянуто 
за відсутності БМПП «Сприяння», належним чином не повідомленого про дату, час і місце судового засідання, суд необґрунтовано відхилив клопотання БМПП «Сприяння» щодо встановлення обставин, які мають значення для правильного вирішення справи (пункти 1 та 4 частини другої статті 389 ЦПК України, пункт 5 частини першої та пункт 3 частини третьої статті 411 ЦПК України).
Касаційну скаргу мотивовано тим, що існує правова колізія з приводу оспорюваного договору купівлі-продажу майнових прав на об`єкт незавершеного будівництва, оскільки існують два різних судових рішення, що набрали законної сили: рішення Корольовського районного суду 
м. Житомира від 09 лютого 2021 року у справі № 296/8013/19 та рішення Богунського районного суду м. Житомира від 17 листопада 2020 року у справі № 295/3792/16-ц. Вважає помилковим висновок суду апеляційної інстанції про виконання позивачкою умов спірного договору, оскільки остання в односторонньому порядку, починаючи з липня 2014 року припинила сплачувати вартість майнових прав рівними долями по 4 160,83 грн щомісяця, як це було передбачено пунктом 21 спірного договору. 
Станом на 25 липня 2014 року позивачка сплатила 105 000,00 грн і припинила подальше фінансування, а відповідач виконав будівельно-монтажні роботи на суму 164 727,00 грн і в розумінні пунктів 20, 21 спірного договору сам був позбавлений регулярного фінансування щодо проведення будівельно-монтажних робіт, що унеможливило подальше проведення будівельно-монтажних робіт.  
Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції
Ухвалою Верховного Суду від 04 січня 2023 року відкрито касаційне провадження у вказаній справі, витребувано її матеріали із суду першої інстанції.
У січні 2023 року справу передано до Верховного Суду.
Ухвалою Верховного Суду від 31 січня 2023 року справу № 295/3792/16 призначено до розгляду.
Відзив на касаційну скаргу до суду не надійшов
Фактичні обставини справи, встановлені судами
30 квітня 2010 року Інспекцією ДАБК у Житомирській області надано дозвіл БМПП «Сприяння» на виконання підготовчих робіт до будівництва групи малоповерхових житлових будинків садибного типу на орендованих земельних ділянках, що розташовані за адресою, зокрема,                                          АДРЕСА_1, АДРЕСА_1
19 серпня 2010 року Інспекцією ДАБК у Житомирській області надано дозвіл                БМПП «Сприяння» на виконання будівельних робіт з будівництва групи малоповерхових житлових будинків садибного типу на орендованих земельних ділянках, що розташовані за адресою, зокрема,                                               АДРЕСА_2 , АДРЕСА_1
10 грудня 2012 року, керуючись рішенням 15 сесії шостого скликання Житомирської міської ради від 21 червня 2012 року № 398, Положенням про порядок встановлення розмірів та справляння орендної плати за земельні ділянки в м. Житомирі, які перебувають у державній і комунальній власності, та чинним законодавством, Житомирська міська рада та БМПП «Сприяння» уклали договір оренди земельної ділянки для будівництва та обслуговування житлових будинків, господарських будівель і споруд, розташованих за адресою: АДРЕСА_2 , АДРЕСА_3 , АДРЕСА_4 , кадастровий номер 1810136600:01:007:0021, площею 0,2183 га.
11 березня 2014 року між БМПП «Сприяння»  в особі його власника ОСОБА_2 та ОСОБА_1 укладений договір купівлі-продажу майнових прав на об`єкт нерухомості, який буде побудований.
Відповідно до умов спірного договору продавець продає, а покупець купує майнові права на об`єкт нерухомості (об`єкт нерухомості, який буде побудовано, а саме будівництво одного малоповерхового (два поверхи + мансарда) житлового будинку садибного типу в групі малоповерхових житлових будинків садибного типу на АДРЕСА_1 АДРЕСА_1 , АДРЕСА_3 , АДРЕСА_4 за адресою: АДРЕСА_1 ) у порядку та на умовах, передбачених цим договором та відповідно до норм ЦК України, що визначають загальні положення про купівлю-продаж. Земельна ділянка, на якій розміщено об`єкт нерухомості, складає 138 кв. м.
На підтвердження відомостей щодо земельної ділянки, на якій розміщено об`єкт нерухомості, відповідач надав суду кадастровий план земельної ділянки/позиція на плані АДРЕСА_1 .
Сторони домовились, що об`єктом нерухомості, майнові права на який передаються за спірним договором, є об`єкт нерухомості, який буде побудовано на стадії до оздоблювальних робіт.
Запланований термін будівництва об`єкта нерухомості - до 30 листопада 2014 року.
Майнові права на об`єкт нерухомості за спірним договором передаються продавцем покупцю шляхом підписання акта, який підписується не пізніше 20 робочих днів із дати здійснення покупцем оплати 100,00 % вартості майнових прав (пункт 5).
Купівля-продаж будівництва буде проводитись за договірною ціною - 
349 650,00 грн (пункт 18).
Покупець здійснює розрахунок за спірним договором у такому порядку та в такі строки: 100 000,00 грн покупець сплачує за перші п`ять місяців, рівними долями по 20 000,00 грн щомісяця, з 1-го по 5-те число кожного місяця, а решта вартості (249 650,00 грн) покупець сплачує продавцю в наступні 
60 місяців, рівними долями (пункт 21).
Згідно з прибутковими касовими ордерами та квитанціями, за період 
з 11 березня 2014 року по 12 травня 2014 року ОСОБА_1 сплатила 
БМПП «Сприяння» 105 000,00 грн на виконання вимог договору 
купівлі-продажу майнових прав від 11 березня 2014 року.
Відповідно до акта виконаних будівельних робіт станом на 25 липня 
2014 року на об`єкті - малоповерховому житловому будинку садибного типу в АДРЕСА_1 відповідно до договору купівлі-продажу майнових прав від 11 березня 2014 року, виконано робіт на суму                                     164 727,60 грн.
Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права
Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши доводи касаційної скарги та матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга до задоволення не підлягає.
Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках: 1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку; 2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні; 3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах; 4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.
Відповідно до частини першої статті 400 ЦПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.
Згідно із частинами першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. 
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Відповідно до статті 651 ЦК України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору.
Згідно із статтею 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Частиною першою статті 611 ЦК України визначено, що в разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору, зміна умов зобов`язання, сплата неустойки, відшкодування збитків та моральної шкоди.
Отже, істотним є таке порушення, що тягне за собою для іншої сторони неможливість досягнення мети договору, тобто, вирішуючи питання про оцінку істотності порушення стороною договору, слід встановити: наявність істотного порушення договору та шкоди, завданої цим порушенням другою стороною, яка може полягати у реальних збитках і (або) упущеної вигоди; її розмір, а також чи є істотною різниця між тим, на що має право розраховувати сторона, укладаючи договір, і тим, що вона змогла отримати.
Оцінка порушення договору як істотного здійснюється судом відповідно до критеріїв, що встановлені вказаною нормою. Оціночне поняття істотності порушення договору законодавець розкриває за допомогою іншого оціночного поняття - «значної міри» позбавлення сторони того, на що вона розраховувала при укладенні договору. Це (друге) оціночне поняття значно звужує сферу повноважень суду. Істотність порушення визначається виключно за об`єктивними обставинами, що склалися у сторони, яка вимагає розірвання договору. В такому випадку вина (як суб`єктивний чинник) сторони, що припустилася порушення договору, не має будь-якого значення і для оцінки порушення як істотного, і для виникнення права вимагати розірвання договору на підставі частини другої статті 651 ЦК України.
Відповідно до статті 16 ЦК України розірвання порушеного договору є способом захисту цивільних прав, оскільки розірвання кредитором порушеного договору спрямоване на припинення правовідношення у такому договорі. Такий спосіб захисту (1) застосовується у відповідь на порушення боржником договору (2) застосовується з ініціативи кредитора 
(3) спрямований на захист прав кредитора та (4) позбавляє боржника певних суб`єктивних прав. У такому разі боржник позбавляється права вимагати виконання договору кредитором, оскільки розірвання договору тягне для боржника, який допустив порушення, цілком конкретний негативний наслідок - він позбавляється суб`єктивних прав, наданих йому договором.
Згідно із статтею 19 ЦК України особа має право на самозахист свого цивільного права від порушень і протиправних посягань. Способи самозахисту мають відповідати змісту права, що порушене, характеру дій, якими воно порушене, а також наслідкам, що спричинені цим порушенням. Способи самозахисту можуть обиратися самою особою чи встановлюватися договором або актами цивільного законодавства. Водночас частина друга статті 13 ЦК України встановлює загальне правило, що при здійсненні своїх прав особа зобов`язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб. Таким чином, частина друга статті 651 ЦК України дозволяє розірвання договору лише тоді, коли порушення має істотний характер, оскільки має дотримуватися принцип пропорційності порушення і відповідальності.
Контрагент може порушити як основне зобов`язання, заради якого укладався договір, так і будь-який інший договірний обов`язок. Якщо має місце порушення будь-якого договірного обов`язку, у кредитора теоретично виникає право на розірвання договору, але і таке порушення має бути істотним для наділення кредитора правом на судове розірвання порушеного договору.
Оскільки частина друга статті 651 ЦК України вказує на те, що договір може бути розірвано і в деяких випадках, передбачених законом або договором, то і в цьому випадку має застосовуватись критерій істотності порушення договірних умов, оскільки зворотнє може призвести до того, що кредитор, який має відповідно до закону або договору право на відмову від нього або розірвання, може ним скористатися за найменший відступ від умов договору. Таке положення є неприпустимим, оскільки може підірвати стабільність цивільного обороту і є надзвичайно несправедливим нехтуванням правовим принципом пропорційності тяжкості порушення і відповідальності.
Незастосування критерію істотності позбавляє порушника можливості заперечувати проти розірвання договору і провокує кредитора відмовлятися від договору (розривати) під прикриттям найменшого порушення.
При оцінці істотності порушення умов договору як підстави для його розірвання необхідно враховувати такі чинники: 1) значущість шкоди від порушення; 2) фактор неможливості або ускладненості покладання відповідальності за збитки на боржника; 3) значущість порушення як такого; 4) втрату кредитором інтересу у виконанні договору; 5) втрату довіри до боржника; 6) фактор передбачуваних негативних наслідків порушення; 
7) принциповість суворого дотримання умов договору; 8) інтерес боржника у збереженні договору; 9) ступінь виконання договору до моменту його розірвання; 10) відсутність інтересу боржника у збереженні договору; 11) не оспорювання боржником здійсненої кредитором односторонньої відмови протягом розумного строку; 12) звільнення боржника від відповідальності за допущене порушення; 13) недобросовісність боржника; 14) врахування вини кредитора і його добросовісності; 15) неодноразовість порушення (визначення істотності порушення за сукупністю); 16) публічний характер порушеного договору; 17) неусунення боржником порушення в додатковий термін; 18) ненадання боржникові можливості усунути порушення; 
19) готовність боржника усунути порушення, виражена у вигляді відповідного запиту; 20) об`єктивну неможливість усунення порушення; 21) можливість легкого виправлення порушення силами кредитора або залучених ним осіб.
Одним із факторів, що може братися до уваги, є питання про те, наскільки боржник, який порушив договір, реально заінтересований у збереженні договору: чи не спричинить розірвання договору для нього значної шкоди. Розірвання порушеного договору як санкція має бути максимально збалансованим і відповідати тяжкості правопорушення.
Іншим критерієм істотного порушення договору закон визнає розмір завданої порушенням шкоди, який не дозволяє потерпілій стороні отримати очікуване при укладенні договору. При цьому йдеться не лише про грошовий вираз завданої шкоди, прямі збитки, а й випадки, коли потерпіла сторона не зможе використати результати договору.
Вирішальне значення для застосування зазначеного положення закону має співвідношення шкоди з тим, що могла очікувати від виконання договору сторона.
Такий же підхід застосовував у свої практиці і Верховний Суд України, який у постановах від 18 вересня 2013 року у справі № 6-75цс13, від 14 жовтня
2014 року у справі № 3-143гс14 зробив такі правові висновки: у кожному конкретному випадку питання про істотність порушення повинне вирішуватися з урахуванням усіх обставин справи, що мають значення. Так, суди повинні встановити не лише наявність істотного порушення договору, а й наявність шкоди, завданої цим порушенням другій стороні, яка може бути виражена у вигляді реальних збитків та (або) упущеної вигоди, її розмір, який не дозволяє потерпілій стороні отримати очікуване при укладенні договору; а також установити, чи є дійсно істотною різниця між тим, на що має право розраховувати сторона, укладаючи договір, і тим, що в дійсності вона змогла отримати.
Добросовісність (пункт 6 статті 3 ЦК України) - це певний стандарт поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення. Одним із проявів добросовісності в зобов`язальних правовідносинах є те, що ніхто не може діяти всупереч своїй попередній поведінці. Поведінкою, яка суперечить добросовісності та чесній діловій практиці, є, зокрема, поведінка, що не відповідає попереднім заявам або поведінці сторони, за умови, що інша сторона, яка діє собі на шкоду, розумно покладається на них.
Відповідно до статті 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Тлумачення статті 629 ЦК України свідчить, що в ній закріплено один із фундаментальних принципів, на якому ґрунтується цивільне право - обов`язковість договору. Тобто з укладенням договору та виникненням зобов`язання його сторони набувають обов`язків (а не лише суб`єктивні права), які вони мають виконувати. Невиконання обов`язків, встановлених договором, може відбуватися при: (1) розірванні договору за взаємною домовленістю сторін; (2) розірванні договору в судовому порядку; (3) відмові від договору в односторонньому порядку у випадках, передбачених договором та законом; (4) припинення зобов`язання на підставах, що містяться в главі 50 ЦК України; (5) недійсності договору (нікчемності договору або визнання його недійсним на підставі рішення суду).
У кожному конкретному випадку питання про істотність порушення повинне вирішуватись з урахуванням усіх обставин справи, що мають значення. Так, суди повинні встановити не лише наявність істотного порушення договору, але й наявність шкоди, завданої цим порушенням другою стороною, яка може бути виражена як у вигляді реальних збитків та/або упущеної вигоди, її розмір, який не дозволяє потерпілій стороні отримати очікуване при укладенні договору; а також установити, чи є дійсно істотною різниця між тим, на що має право розраховувати сторона, укладаючи договір, і тим, що в дійсності вона змогла отримати.
Тобто йдеться про таке порушення договору однією із сторін, яке тягне для другої сторони неможливість досягнення нею цілей договору.
Такий правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 06 березня 2019 року у справі № 183/262/17 (провадження № 61-41932сво).
ОСОБА_1 як на підставу розірвання договору купівлі-продажу майнових прав на об`єкт нерухомості, який буде побудований посилається на те, що вона на виконання свого обов`язку сплатила відповідачу 105 000, 00 грн у визначений договором термін, а відповідач свого обов`язку не виконав і не побудував будинок.
Судами у цій справі встановлено, що відповідно до пункту 4 спірного договору сторони погодилися, що запланований термін будівництва об`єкта нерухомості - до 30 листопада 2014 року, а в пункті 16 договору закріплено, що об`єкт нерухомості, який буде побудовано на стадії до оздоблювальних робіт, а це 70 % готовності, складається з наступного: фундаменти, стіни, міжповерхове перекриття, дах, сходові марші, вхідні двері, гаражні ворота, вікна, чорнова підлога, чорнова штукатурка, монтаж внутрішніх електричних мереж без кінцевих приладів споживання, внутрішні комунікації водовідведення та водовідведення без підключення до зовнішніх мереж, без засобів арматури та без приладів користування (ванни, душової і т. інш.).
У відповідності до пункту 21 цього договору покупець здійснює розрахунок за договором в такому порядку та в такі строки: 100 000,00 грн сплачує за перші п`ять місяців, рівними долями по 20 000,00 грн щомісяця, з 1-го по 5-те число кожного місяця, а решта вартості (249 650,00 грн) покупець сплачує продавцю в наступні 60 місяців, рівними долями.
На виконання умов пункту 21 договору покупець ОСОБА_1 сплатила БМПП «Сприяння» 105 000,00 грн, починаючи з 11 березня 2014 року по 
12 травня 2014 року , що підтверджено відповідними прибутковими касовими ордерами (а. с.16 - 19, т. 1).
Станом на 30 листопада 2014 року об`єкт мав бути збудований, проте не був збудований ні до 30 листопада 2014 року, ні станом на день звернення позивача до суду із позовом (березень 2016 року), не збудований він і на день розгляду справи апеляційним судом (27 жовтня 2022 року), що підтверджено представником відповідача в судовому засіданні апеляційного суду та стверджено представниками позивачки.
Враховуючи викладене, на підставі належним чином оцінених доказів, суд першої інстанції, з яким погодився суд апеляційної інстанції, дійшов обґрунтованого висновку про те, що через істотне порушення 
БМПП «Сприяння» умов договору купівлі-продажу майнових прав позивач була позбавлена того, чого очікувала за договором - отримати у власність проінвестований об`єкт нерухомості, тобто на що вона розраховувала під час укладення договору від 11 березня 2014 року, внаслідок чого їй було спричинено шкоду у розмірі внесених на виконання цього договору коштів 105 000,00 грн, тому наявні правові підстави для розірвання вказаного договору та стягнення грошових коштів. Покупець (позивач у справі 
ОСОБА_1 ) зі свого боку виконала умови договору, а продавець (відповідач у справі БМПП «Сприяння») не вчинив дій по будівництву, які були обумовлені договором, відтак дійсно позивач була позбавлена того, на що очікувала за договором, тобто не отримала об`єкт нерухомості в обумовленому договором вигляді та в погоджений сторонами строк.
Доводи касаційної скарги про те, що рішенням Корольовського районного суду м. Житомира від 09 лютого 2021 року у справі № 296/8013/19 встановлено дійсність спірного договору є необґрунтованими, оскільки цим рішенням відмовлено БМПП «Сприяння» у задоволенні позовних вимог до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором купівлі-продажу майнових прав на об`єкт нерухомості, який буде побудований, від 11 березня 2014 року. Також зазначене судове рішення не є преюдиційним для цієї справи, оскільки у справах різні підстави та предмет позову.
Доводам БМПП «Сприяння» про неповідомлення його про дату судового засідання у суді першої інстанції вже було надано оцінку судом апеляційної інстанції. 
Посилання касаційної скарги про невиконання ОСОБА_1 пунктів 21 та 
22 спірного договору, та припинення останньою з липня 2014 року оплати майнових прав спростовуються  пунктом 4 спірного договору, у якому сторони погодилися, що запланований термін будівництва об`єкта нерухомості - до 30 листопада 2014 року. Отже, з урахуванням того, що обсяг робіт, які мали бути виконані до 30 листопада 2014 року, були погоджені сторонами договору (пункти 4, 16 договору), наданий відповідачем акт виконаних будівельних робіт станом на 25 липня 2014 року на суму 
164 727 грн не може бути свідченням належного виконання умов договору з боку відповідача, адже акт за жодних умов не може підмінювати чи змінювати погоджені сторонами умови договору. 
 
Також слід врахувати, що згідно із пунктом 22 спірного договору зазначена вартість майнових прав, сплачених у період з березня 2014 року по жовтень 2021 року складає 349 650, грн. Отже, останній строк сплати всіх платежів за договором на момент ухвалення судами оскаржуваних судових рішень у цій справі ще не настав.  
Інші докази та обставини, на які посилається заявник в касаційній скарзі, були предметом дослідження судом апеляційної інстанції та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановленні апеляційним судом були дотримані норми матеріального і процесуального права. 
Встановлення обставин справи, дослідження та оцінка доказів є прерогативою судів першої та апеляційної інстанцій. Це передбачено статтями 77, 78, 79, 80, 89, 367 ЦПК України. Суд касаційної інстанції не наділений повноваженнями втручатися в оцінку доказів (постанова Великої Палата Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі № 373/2054/16-ц, провадження № 14-446цс18).
Відповідно до частини першої 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Щодо клопотання БМПП «Сприяння» про зупинення виконання судового рішення
У лютому 2023 року, після призначення справи до судового розгляду, 
БМПП «Сприяння» подало клопотання про зупинення виконання оскаржуваних ним рішення Богунського районного суду м. Житомира 
від 17 листопада 2020 року та постанови Вінницького апеляційного суду 
від 27 жовтня 2022 року до закінчення перегляду цих судових рішення в касаційному порядку.
За змістом частини першої статті 436 ЦПК України суд касаційної інстанції за заявою учасника справи або за своєю ініціативою може зупинити виконання оскарженого рішення суду або зупинити його дію (якщо рішення не передбачає примусового виконання) до закінчення його перегляду у касаційному порядку.
За результатами касаційного перегляду Верховний Суд дійшов висновку про залишення без змін оскаржуваних відповідачем рішення суду першої інстанції та постанови суду апеляційної інстанції, а отже, з урахуванням часу подання заявником клопотання та результату розгляду справи касаційним судом, підстави для зупинення виконання цього оскаржуваного рішення відсутні.
Керуючись статтями 400, 409, 410, 416, 436 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду
ПОСТАНОВИВ:
Касаційну скаргу Багатопрофільного малого приватного підприємства «Сприяння» залишити без задоволення.
Рішення Богунського районного суду м. Житомира від 17 листопада 2020 року та постанову Вінницького апеляційного суду від 27 жовтня 2022 року залишити без змін.
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту 
її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.
Головуючий                                                                                          Є. В. Синельников
Судді:                                                                                                     О. М. Осіян
      Н. Ю. Сакара
      С. Ф. Хопта 
      В. В. Шипович