Постанова 
Іменем України 
 
22 лютого 2023 року
м. Київ
справа № 522/2054/22
провадження № 61-9054ск22
Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду:
головуючого - Фаловської І. М. (суддя-доповідач),
суддів: Ігнатенка В. М., Карпенко С. О., Мартєва С. Ю., Сердюка В. В.,
учасники справи:
позивач за первісним позовом (відповідач за зустрічним позовом) -  ОСОБА_1 ,
відповідач за первісним позовом (позивач за зустрічним позовом) - ОСОБА_2 ,
розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_2 , в інтересах якої діє адвокат Жучкова Світлана Ігорівна, на ухвалу Малиновського районного суду м. Одеси від 14 червня 2022 року у складі судді Бобуйка І. А. та постанову Одеського апеляційного суду від 05 вересня 2022 року у складі колегії суддів: Сєвєрової Є. С., Вадовської Л. М., Колеснікова Г. Я.,
ВСТАНОВИВ:
Описова частина 
Короткий зміст позовних вимог
26 січня 2022 року ОСОБА_1 звернулася до Приморського районного суду м. Одеси з позовом до ОСОБА_2 про стягнення коштів за поліпшення та ремонт, стягнення моральної шкоди.
Приморський районний суд м. Одеси своєю ухвалою від 14 лютого 2022 року цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення коштів за поліпшення та ремонт, стягнення моральної шкоди передав за підсудністю до Малиновського районного суду м. Одеси.
Малиновський районний суд м. Одеси своєю ухвалою від 04 квітня 2022 року відкрив провадження у справі та призначив підготовче засідання на 10 травня 2022 року.
28 квітня 2022 року ОСОБА_2 звернулася до суду із зустрічним позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором.
Короткий зміст судових рішень судів першої та апеляційної інстанцій 
і мотиви їх ухвалення
Малиновський районний суд м. Одеси своєю ухвалою від 29 квітня 2022 року зустрічну позовну заяву ОСОБА_2 визнав неподаною та повернув особі, яка її подала.
05 травня 2022 року ОСОБА_2 повторно звернулася до суду із зустрічним позовом.
Малиновський районний суд м. Одеси своєю ухвалою від 14 червня 2022 року зустрічну позовну заяву ОСОБА_2 залишив без розгляду.
Ухвала суду першої інстанції мотивована тим, що, звертаючись повторно до суду із зустрічним позовом, ОСОБА_2 пропустила процесуальний строк звернення з цією заявою. 
Залишаючи без розгляду зустрічну позовну заяву ОСОБА_2 , суд першої інстанції виходив з того, що копію ухвали про відкриття провадження від 04 квітня 2022 року ОСОБА_2 отримала 15 квітня 2022 року, процесуальний строк був визначений в ухвалі про відкриття провадження 15 днів з дня отримання ухвали, як встановлено частиною сьомою статті 178, частиною першою статті 193 ЦПК України, а отже цей строк сплив 30 квітня 2022 року. 
Також суд першої інстанції, відхиляючи твердження представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3 , що процесуальний строк зупиняється на час розгляду судом першої інстанції подачі зустрічної позовної заяви і до дати отримання ухвали суду щодо повернення її заявнику, вказав, що це не може слугувати причиною, бо причиною повернення зустрічного позову слугувало невиконання заявником вимог частини п`ятої статті 49 ЦПК України. Суд першої інстанції вказав, що незнання вимог закону не є підставою поважності пропуску процесуального строку звернення до суду з зустрічною позовною заявою. І чекання для отримання ухвали де вказані ці недоліки не є поважною причиною.
Не погодившись з ухвалою Малиновського районного суду м. Одеси від 14 червня 2022 року, ОСОБА_2 оскаржила її в апеляційному порядку.
Одеський апеляційний суд своєю постановою від 05 вересня 2022 року ухвалу Малиновського районного суду м. Одеси від 14 червня 2022 року залишив без змін.
Постанова апеляційного суду мотивована тим, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про залишення зустрічної позовної заяви ОСОБА_2 без розгляду у зв`язку з пропуском строку на її подачу.
Короткий зміст та узагальнені доводи касаційної скарги, позиції інших учасників справи
У касаційній скарзі ОСОБА_2 , в інтересах якої діє адвокат Жучкова С. І., просить скасувати судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій і передати справу для продовження розгляду до суду першої інстанції, посилаючись на порушення норм процесуального права.
У касаційній скарзі заявник як на підставу касаційного оскарження судового рішення посилається на порушення норм процесуального права.
Касаційна скарга мотивована тим, що стаття 257 ЦПК України має вичерпний перелік підстав для залишення позову без розгляду. Однак, суд першої інстанції, з яким погодився й апеляційний суд, не взяв до уваги вказану норму закону та не зазначив процесуальну підставу для залишення зустрічної позовної заяви без розгляду.
Доводи інших учасників справи
У листопаді 2022 року ОСОБА_1 подала відзив на касаційну скаргу, вказуючи на те, що судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій є законними і обґрунтованими, всі висновки судів відповідають встановленим обставинам справи, а тому підстави для їх скасування відсутні.
Рух справи у суді касаційної інстанції
Верховний Суд своєю ухвалою від 03 жовтня 2022 року відкрив касаційне провадження та витребував матеріали справи з Малиновського районного суду м. Одеси.
У лютому 2023 року справа надійшла до Верховного Суду.
Верховний Суд своєю ухвалою від 08 лютого 2023 року призначив справу до розгляду.
Фактичні обставини справи, встановлені судами
Суди встановили, що 26 січня 2022 року ОСОБА_1 звернулася до Приморського районного суду м. Одеси з позовом до ОСОБА_2 про стягнення коштів за поліпшення та ремонт, стягнення моральної шкоди.
Приморський районний суд м. Одеси своєю ухвалою від 14 лютого 2022 року цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення коштів за поліпшення та ремонт, стягнення моральної шкоди передав за підсудністю до Малиновського районного суду м. Одеси.
Малиновський районний суд м. Одеси своєю ухвалою від 04 квітня 2022 року відкрив провадження у справі та призначив підготовче засідання на 10 травня 2022 року.
28 квітня 2022 року ОСОБА_2 звернулася до суду із зустрічним позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором.
Малиновський районний суд м. Одеси своєю ухвалою від 29 квітня 2022 року зустрічну позовну заяву ОСОБА_2 визнав неподаною та повернув особі, яка її подала, з підстав недотримання вимог частини п`ятої статті 49, частин першої, четвертої статті 183 ЦПК України (відсутність доказів направлення копії зустрічної позовної заяви та доданих до неї документів позивачеві).
05 травня 2022 року ОСОБА_2 повторно звернулася до суду із зустрічним позовом, та одночасно просила поновити їй процесуальний строк для подання зустрічного позову.
Малиновський районний суд м. Одеси своєю ухвалою від 14 червня 2022 року зустрічну позовну заяву ОСОБА_2 залишив без розгляду.
Не погодившись з ухвалою Малиновського районного суду м. Одеси від 14 червня 2022 року, ОСОБА_2 оскаржила її в апеляційному порядку.
Одеський апеляційний суд своєю постановою від 05 вересня 2022 року ухвалу Малиновського районного суду м. Одеси від 14 червня 2022 року залишив без змін.
 
Мотивувальна частина 
Позиція Верховного Суду
Відповідно до частини третьої статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Згідно з пунктом 2 частини першої статті 389 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити у касаційному порядку ухвали суду першої інстанції, вказані у пунктах 3, 6, 7, 15, 16, 22, 23, 27, 28, 30, 32 частини першої статті 353 цього Кодексу, після їх перегляду в апеляційному порядку.
Частиною другою статті 389 ЦПК України передбачено, що підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 2, 3 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
Касаційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.
Відповідно до частини першої статті 402 ЦПК України у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.
Згідно з частинами першою, другою статті 400 ЦПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.
Касаційні скарги на ухвали судів першої чи апеляційної інстанцій розглядаються у порядку, передбаченому для розгляду касаційних скарг на рішення суду першої інстанції, постанови суду апеляційної інстанції (частина третя статті 406 ЦПК України).
Частинами першою, другою, п`ятою статті 263 ЦПК України визначено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Зазначеним вимогам закону судові рішення не відповідають.
Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права
Відповідно до частин першої, другої та четвертої статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.
Згідно з частиною першою статті 49 ЦПК України сторони користуються рівними процесуальними правами.
Строки, в межах яких вчиняються процесуальні дії, встановлюються законом, а якщо такі строки законом не визначені, - встановлюються судом (стаття 120 ЦПК України).
Згідно з частинами першою та другою статті 193 ЦПК України відповідач має право пред`явити зустрічний позов у строк для подання відзиву.
Зустрічний позов приймається до спільного розгляду з первісним позовом, якщо обидва позови взаємопов`язані і спільний їх розгляд є доцільним, зокрема, коли вони виникають з одних правовідносин або коли задоволення зустрічного позову може виключити повністю або частково задоволення первісного позову.
Зустрічна позовна заява, яка подається з додержанням загальних правил пред`явлення позову, повинна відповідати вимогам статей 175 і 177 цього Кодексу.
До зустрічної позовної заяви, поданої з порушенням вимог, встановлених частиною першою цієї статті, застосовуються положення статті 185 цього Кодексу.
Зустрічна позовна заява, подана з порушенням вимог частин першої та другої статті 193 цього Кодексу, ухвалою суду повертається заявнику. Копія зустрічної позовної заяви долучається до матеріалів справи (стаття 194 ЦПК України).
Отже, зустрічна позовна заява, подана до суду поза межами строку для подання відзиву, підлягає поверненню судом заявнику.
Відповідно до частини сьомої статті 178 ЦПК України відзив подається в строк, встановлений судом, який не може бути меншим п`ятнадцяти днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі.
Перебіг процесуального строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок (стаття 123 ЦПК України).
Згідно з пунктом 6 частини першої статті 43 ЦПК України учасники справи мають право виконувати процесуальні дії у встановлені законом або судом строки.
Перебіг строку, закінчення якого пов`язане з подією, яка повинна неминуче настати, закінчується наступного дня після настання події (частина четверта статті 124 ЦПК України).
Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі (частина перша та друга статті 2 ЦПК України).
В постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 12 січня 2022 року у справі № 234/11607/20 (провадження № 61-15126св21), зроблено висновок, що при застосуванні процесуальних норм належить уникати як надмірного формалізму, так і надмірної гнучкості, які можуть призвести до скасування процесуальних вимог, встановлених законом. Надмірний формалізм у трактуванні процесуального законодавства визнається неправомірним обмеженням права на доступ до суду як елемента права на справедливий суд згідно зі статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
Судами встановлено, що ухвалою Малиновського районного суду м. Одеси від 04 квітня 2022 року відкрито провадження у цій справі. Встановлено відповідачеві п`ятнадцятиденний строк з дня вручення цієї ухвали для подання відзиву (а. с. 143, т. 1).
08 квітня 2022 року ОСОБА_2 звернулась до суду із заявою, у якій просила повідомити її про наявність чи відсутність справ, які знаходяться в провадженні Малиновського районного суду м. Одеси, відкритих під час воєнного стану, де вона визначена як відповідач у справі (а. с. 153, т. 1). 
Також, 12 квітня 2022 року ОСОБА_2 звернулась до суду із заявою про видачу ухвали про відкриття провадження у справі та копії позовної заяви (а.с. 155, т. 1). Відповідно до запису, зробленого власноруч ОСОБА_2 та її представником ОСОБА_3 , з матеріалами справи ознайомились 15 квітня 2022 року (а. с. 158, т. 1).
28 квітня 2022 року ОСОБА_2 подала до суду зустрічний позов до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором (а.с. 185-186, т. 1). До зустрічної позовної заяви були додані копії зустрічного позову з додатком (а. с. 183, т. 1).
Малиновський районний суд м. Одеси ухвалою від 29 квітня 2022 року визнав зустрічний позов ОСОБА_2 неподаним та повернув його через відсутність будь-яких доказів направлення позивачеві цієї зустрічної позовної заяви та доданих до неї документів, пославшись на вимоги частини п`ятої статті 49, частини першої, четвертої статті 183 ЦПК України (а. с. 33, т. 2). Вказану ухвалу суд першої інстанції направив ОСОБА_2 03 травня 2022 року на адресу: АДРЕСА_1 (а. с. 34, т. 2), а також цього ж дня надіслав представникові відповідача вказану ухвалу в електронному вигляді електронною поштою (а. с. 35, т. 2 ).
Відповідно до розписки адвоката Жучкової С. І. (представника ОСОБА_2 ) копію ухвали Малиновського районного суду м. Одеси від 29 квітня 2022 року та копію зустрічного позову із додатками вона отримала 04 травня 2022 року (а.с. 36, т. 1). 
05 травня 2022 року ОСОБА_2 повторно подала до суду зустрічну позовну заяву з доказами поштового відправлення позивачеві копії цієї заяви.
Одночасно із подачею зустрічної позовної заяви, 05 травня 2022 року ОСОБА_2 звернулась до суду із заявою в порядку, передбаченому статтею 127 ЦПК України, де просила поновити їй процесуальний строк для подання зустрічного позову, прийняти зустрічний позов до спільного розгляду із позовом ОСОБА_1 до неї про стягнення грошової суми. 
Зі змісту цієї заяви вбачається, що ОСОБА_2 , в інтересах якої діє адвокат Жучкова С. І., вказувала на те, що строк для подання зустрічного позову спливав 30 квітня 2022 року, проте ухвала суду першої інстанції від 29 квітня 2022 року була отримана безпосередньо у суді 04 травня 2022 року, тобто після спливу процесуального строку для подання зустрічного позову. 
Відповідач ОСОБА_2 , в інтересах якої діє адвокат Жучкова С. І., посилаючись на вимоги статей 42, 43, 127, 193, частини п`ятої, пунктів 1, 2 частини шостої статті 272 ЦПК України, рішення Ради суддів України від 24 лютого 2022 року «Щодо вжиття невідкладних заходів для забезпечення сталого функціонування судової влади в Україні в умовах припинення повноважень ВРП та воєнного стану у зв`язку зі збройною агресією збоку рф», вважала, що через несвоєчасне направлення їй та її представникові ухвали суду про повернення зустрічного позову, неотримання позовної заяви ОСОБА_1 з додатком, процесуальний строк для подання зустрічного позову пропущений нею з поважних причин, у зв`язку з чим просила цей строк поновити (а. с. 54-55, т. 2).  
07 червня 2022 року ОСОБА_2 подала до суду заяву про збільшення позовних вимог за зустрічним позовом (а. с. 120-157, т. 3).
Малиновський районний суд м. Одеси ухвалою від 14 червня 2022 року зустрічну позовну заяву ОСОБА_2 залишив без розгляду (а.с. 162, т. 3). Як вбачається зі змісту цієї ухвали, суд першої інстанції встановив, що копію ухвали про відкриття провадження у справі від 04 квітня 2022 року ОСОБА_2 отримала 15 квітня 2022 року. Враховуюче це, процесуальний строк був визначений в ухвалі про відкриття провадження п`ятнадцять днів з дня отримання ухвали, як встановлено у частині сьомій статті 178, частині першій статті 193 ЦПК України. Залишаючи зустрічну позовну заяву ОСОБА_2 без розгляду, суд першої інстанції зауважив, що процесуальний строк на подачу зустрічного позову ОСОБА_2 сплив 30 квітня 2022 року, а твердження представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3 , що процесуальний строк зупиняється на час розгляду судом першої інстанції з дати подачі зустрічної позовної заяви і до дати отримання ухвали суду щодо повернення її заявнику не може слугувати причиною, бо причиною повернення було невиконання заявником частини п`ятої статті 49 ЦПК України. Незнання вимог закону не є підставою поважності пропуску процесуального строку звернення до суду з зустрічною позовною заявою. І чекання отримання ухвали, де вказані ці недоліки не є поважною причиною. 
Відповідно до частини першої статті 44 ЦПК України учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.
Згідно з частиною першою статті 120 ЦПК України строки, в межах яких вчиняються процесуальні дії, встановлюються законом, а якщо такі строки законом не визначені, - встановлюються судом.
За правилами частин першої, другої статті 121 ЦПК України суд має встановлювати розумні строки для вчинення процесуальних дій. Строк є розумним, якщо він передбачає час, достатній, з урахуванням обставин справи, для вчинення процесуальної дії, та відповідає завданню цивільного судочинства.
Аналізуючи зазначені норми права, можна дійти висновку про те, що обрахування строку на подання відзиву на позов починається відповідно для кожного учасника справи з наступного дня після дати отримання ним ухвали місцевого суду про відкриття провадження у справі.
Реалізація процесуальних прав та обов`язків учасників справі перебуває у тісному зв`язку зі стадіями судового провадження і пов`язана з перебігом процесуальних строків.
Процесуальний строк, виступає одним з ключових елементів цивільно-процесуальної форми, і в цілому направлений на забезпечення оперативного, динамічного й просторового перебігу провадження цивільного процесу у визначених ЦПК України часових рамках.
Зокрема, під процесуальними строками, з огляду на системний аналіз ЦПК України, розуміють встановлений законом та/або судом проміжок часу, протягом якого повинна або може бути вчинена певна процесуальна дія або розпочата та/чи завершена та чи інша стадія судочинства.
Процесуальні строки, з-поміж іншого, виступаючи засобом регламентації процесуальних дій учасників справи також виконують функцію юридичного факту, тобто спричиняють виникнення, зміну або припинення процесуальних прав та обов`язків. У механізмі правової регламентації судочинства процесуальні строки мають правоутворююче та преклюзивне значення для суб`єктивних процесуальних прав та обов`язків.
Так, з початком і закінченням перебігу процесуального строку пов`язане настання чітко встановлених юридичних наслідків.
Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 20 січня 2021 року у справі № 175/957/19 (провадження № 61-12294св20).
Встановлено, що зустрічна позовна заява первісно була подана 28 квітня 2022 року, тобто у строк встановлений статтею 193 ЦПК України.
Відповідно до частин першої та другої статті 126 ЦПК України право на вчинення процесуальної дії втрачається із закінченням строку, встановленого законом або судом. Документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду, крім випадків, передбачених цим Кодексом.
Згідно з частиною першою статті 127 ЦПК України суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.
Також відповідно до частини другої наведеної статті встановлений судом процесуальний строк може бути продовжений судом за заявою учасника справи, поданою до закінчення цього строку, чи з ініціативи суду.
Доступ до суду як елемент права на справедливий судовий розгляд не є абсолютним і може підлягати певним обмеженням у випадку, коли такий доступ особи до суду обмежується законом і не суперечить пункту першому статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, якщо воно не завдає шкоди самій суті права і переслідує легітимну мету за умови забезпечення розумної пропорційності між використаними засобами і метою, яка має бути досягнута.
Складовою правової визначеності є передбачуваність застосування норм процесуального законодавства. Європейський суд з прав людини зауважує, що процесуальні норми призначені забезпечити належне відправлення правосуддя та дотримання принципу правової визначеності, а також про те, що сторони повинні мати право очікувати, що ці норми застосовуються. Принцип правової визначеності застосовується не лише щодо сторін, але й щодо національних судів (DIYA 97 v. UKRAINE, №19164/04, § 47, ЄСПЛ, від 21 жовтня 2010 року).
Установлено, що відповідач своєчасно та у встановленому законом порядку 28 квітня 2022 року подала до суду зустрічний позов, строк подачі якого спливав 30 квітня 2022 року. Проте суд першої інстанції, повертаючи зустрічний позов, виходив з положень частини п`ятої статті 49 ЦПК України, якою передбачено, що у разі подання будь-якої заяви, передбаченої пунктом 2 частини другої та частинами третьої і четвертої цієї статті, до суду подаються докази направлення копії такої заяви та доданих до неї документів іншим учасникам справи. У разі неподання таких доказів суд не приймає до розгляду та повертає заявнику відповідну заяву, про що зазначає у рішенні суду. При цьому суд першої інстанції залишив поза увагою, що зустрічна позовна заява, яка подається з додержанням загальних правил пред`явлення позову, повинна відповідати вимогам статті 175 і 177 цього Кодексу, тобто до зустрічної позовної заяви застосовуються вимоги як для позовної заяви. 
Частиною першою статті 177 ЦПК України на позивача покладається обов`язок додати до позовної заяви її копії та копії всіх документів, що додаються до неї, відповідно до кількості відповідачів і третіх осіб. Поза увагою суду першої інстанції, при постановленні ухвали від 29 квітня 2022 року залишилось те, що відповідач додала до зустрічної позовної заяви її копії для іншої сторони.
Разом з тим, відповідач, отримавши ухвалу про повернення зустрічної позовної заяви (04 травня 2022 року), наступного дня (05 травня 2022 року) звернулась повторно з зустрічною позовною заявою та клопотанням про поновлення строку на подання зустрічного позову, додавши до зустрічного позову докази направлення її копії позивачеві, фактично виконавши вимоги ухвали суду від 29 квітня 2022 року. 
Залишаючи без розгляду зустрічну позовну заяву ОСОБА_2 , суд першої інстанції помилково виходив з вимог частини другої статті 126 ЦПК України, якою встановлено, що документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду, крім випадків, передбачених цим Кодексом, адже для зустрічного позову застосовуються виключно правила частини третьої статті 194 ЦПК України, де передбачено що зустрічна позовна заява, подана з порушенням строків на її подання повертається заявникові. 
У своїй практиці Європейський суд з прав людини сформував правову позицію, відповідно до якої встановлення обмежень доступу до суду у зв`язку з пропуском строку звернення повинно застосовуватися з певною гнучкістю і без надзвичайного формалізму, воно не застосовується автоматично і не має абсолютного характеру; перевіряючи його виконання, слід звертати увагу на обставини справи (справи «Белле проти Франції» (Bellet v. France), «Ільхан проти Туреччини» (Ilhan v. Turkey), «Пономарьов проти України», «Щокін проти України» та інші).
Зокрема, аналіз практики Європейського суду з прав людини дозволяє виокремити такі фундаментальні обґрунтування на користь прийняття рішення про поновлення пропущеного строку звернення до суду: 1) рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві; щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права (справа «Белле проти Франції» (Bellet v. France)); 2) не можуть бути встановлені обмеження щодо реалізації права на судовий захист у такий спосіб або до такої міри, щоб саму суть права було порушено; ці обмеження повинні переслідувати легітимну мету, та має бути розумний ступінь пропорційності між використаними засобами та поставленими цілями (справа «Мушта проти України»); 3) суворе застосування строку без урахування обставин справи може бути непропорційним щодо цілі забезпечення правової визначеності та належного здійснення правосуддя, а також перешкоджати використанню доступних засобів правового захисту (справа «Станьо проти Бельгії» (Stagno v. Belgium)).
Одним з елементів права на справедливий суд є право на виправлення судової помилки, включаючи право на скасування неправосудного рішення та прийняття правового рішення у справі відповідно до запроваджених державою процедур. При цьому забезпечення права на апеляційне і касаційне оскарження включає, як можливість оскарження судового рішення, так і обов`язок суду належним чином обґрунтувати свою відповідь на доречні доводи особи, яка оскаржує судові рішення, у разі відмови в такому перегляді.
Апеляційний суд, переглядаючи ухвалу суду першої інстанції в апеляційному порядку, пославшись на правовий висновок Верховного Суду, викладений у постанові від 05 лютого 2019 року у справі N 905/1069/18, виходив з того, що пропуск без поважних причин процесуального строку для подання зустрічного позову є законною підставою для повернення зустрічної позовної заяви. Крім того, апеляційний суд зауважив, що необхідною умовою для поновлення пропущеного строку є наведення заявником причин його пропуску, яким суд надає оцінку на предмет їх поважності. 
При оцінці поважності причин пропуску строку необхідно звертати увагу не лише на об`єктивні, але й суб`єктивні чинники, зокрема поведінку особи, що свідчить про її наміри реалізувати процесуальні права. Згідно з усталеною судовою практикою поважними визнаються обставини, які виникли або тривали протягом строку звернення до суду оскарження, є об`єктивними, не залежать від дій особи, пов`язані з дійсними істотними перешкодами для своєчасного звернення до суду в конкретній справі. У цій справі повернення апеляційної скарги було зумовлено неналежним оформленням документів, що засвідчують представництво. Законність цієї ухвали у межах цього касаційного провадження суд не може ставити під сумнів. У зв`язку з поверненням апеляційної скарги відповідач надіслав скаргу повторно. Законом не встановлено строк для повторного подання апеляційної скарги, але виходячи із загальних засад він повинен бути розумним з огляду на сукупність усіх обставин. Суд звертає увагу, що подання повторної скарги у дев`ятиденний строк свідчить про намір відповідача реалізувати право на апеляційне оскарження. Про таке бажання свідчить також подання скарги вперше 12 жовтня 2018 року і сплата судового збору. Оцінюючи поведінку заявника та обставини справи в сукупності, суд дійшов висновку, що пропуск строку на апеляційне оскарження мав місце з поважних причин. Позбавлення відповідача права на апеляційне оскарження рішення суду саме з цієї причини є необґрунтованим.
Разом з тим, у справі, що переглядається, залишаючи без змін ухвалу суду першої інстанції, апеляційний суд не звернув уваги на те, що суд першої інстанції фактично не перевірив поважності причин пропуску ОСОБА_2 процесуального строку на подання зустрічного позову, а відмовив у задоволенні клопотання про поновлення такого строку, вважаючи цей строк преклюзивним (присічним), та залишив зустрічну позовну заяву без розгляду.
Вказане призвело до порушення норм процесуального права, а тому оскаржувані судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій не можуть вважатися законними та обґрунтованими, що є підставою для їхнього скасування та направлення справи до суду першої інстанції для продовження розгляду.
Висновки за результатами розгляду касаційної скарги
Відповідно до частини четвертої статті 406 ЦПК України у випадках скасування судом касаційної інстанції ухвал суду першої або апеляційної інстанцій, які перешкоджають провадженню у справі, справа передається на розгляд відповідного суду першої або апеляційної інстанції. 
Згідно з частиною шостою статті 411 ЦПК України підставою для скасування судових рішень суду першої та апеляційної інстанцій і направлення справи для продовження розгляду є порушення норм матеріального чи процесуального права, що призвели до постановлення незаконної ухвали суду першої інстанції та (або) постанови суду апеляційної інстанції, що перешкоджають подальшому провадженню у справі.
За викладених обставин, ухвала Малиновського районного суду м. Одеси від 14 червня 2022 року та постанова Одеського апеляційного суду від 05 вересня 2022 року підлягають скасуванню з направленням справи до суду першої інстанції для продовження розгляду.
Керуючись статтями 400, 402, 406, 409, 411, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду
ПОСТАНОВИВ:
Касаційну скаргу ОСОБА_2 , в інтересах якої діє адвокат Жучкова Світлана Ігорівна, задовольнити.
Ухвалу Малиновського районного суду м. Одеси від 14 червня 2022 року та постанову Одеського апеляційного суду від 05 вересня 2022 року скасувати, справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду.
Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.
Головуючий                                                                                    І. М. Фаловська
Судді:                                                                                               В. М. Ігнатенко
С. О. Карпенко
С. Ю. Мартєв
В. В. Сердюк