УКРАЇНА 
Житомирський апеляційний суд 
Справа №286/748/22 Головуючий у 1-й інст. Білоусенко І. В. 
Категорія 36 Доповідач Борисюк Р. М. 
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
17 січня 2023 року 
       Житомирський апеляційний суд у складі:
головуючого судді         Борисюка Р.М.,
суддів         Галацевич О.М., Микитюк О.Ю.,
розглянувши у письмовому провадженні без повідомлення учасників у м. Житомирі  цивільну справу №286/748/22 за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю "Житомиргаз збут" про визнання необґрунтованою суми сплати за спожитий природний газ 
за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Овруцького районного суду Житомирської області від 01 листопада 2022 року, ухвалене під головуванням судді Білоусенка І.В. у м. Овручі,
в с т а н о в и в :
У травні 2022 року ОСОБА_1  звернувся до суду із даним позовом, в якому просив визнати необґрунтованою визначену ТОВ «Житомиргаз збут» суму сплати за спожитий природний газ по особовому рахунку № НОМЕР_1 за січень 2021 року в розмірі 1934,48 грн.
Позов мотивований тим, що його мати, ОСОБА_2 , 1929 року народження, була власником особового рахунку № НОМЕР_1 , проживала за адресою: АДРЕСА_1 .
ІНФОРМАЦІЯ_1 вона померла. З 22.06.2021 він особисто сплачує всі квитанції-рахунки за спожитий газ і за доставку газу за вказаною адресою. Щомісячно відповідач надсилає споживачам природного газу квитанції-рахунки, в яких зазначено суму сплати за спожитий природний газ за певний місяць. В лютому 2021 року відповідач надіслав споживачу ОСОБА_2 рахунок № НОМЕР_1 , в якому зазначено суму сплати за спожитий природний газ за січень 2021 року в розмірі 1934,48 грн. Посилаючись на те, що зазначена сума є необґрунтованою, просив задовольнити позовні вимоги.
Рішенням Овруцького районного суду Житомирської області від 01 листопада 2022 року в задоволенні позову відмовлено.
В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить рішення скасувати та ухвалити нове – про задоволення позовних вимог.
Зазначає, що місцевий суд неповно з`ясував всі обставини, які мають значення для справи, а висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи.
Відзив на апеляційну скаргу не надходив.
Відповідно до ч.13 ст.7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.
Справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою І розділу V ЦПК України (ч.1 ст. 368 ЦПК України).
Враховуючи наведене, розгляд справи здійснюється без повідомлення учасників справи.
Згідно з ч. 5 ст. 268, ст. 381 ЦПК України датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.
Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах ст. 367 ЦПК України, суд  дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з огляду на наступне. 
Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Статтею 367 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.
Судом встановлено, що особовий рахунок № НОМЕР_1 відкрито на ім`я ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , адреса газопостачання: АДРЕСА_1 (а.с.40).   
Встановлено, що остання померла ІНФОРМАЦІЯ_3 . Письмові докази на підтвердження даного факту у справі відсутні, проте вказані обставини сторонами не заперечуються.
Згідно копії повідомлення про сплату рахунку №0400262303 від 12.10.2022, де платником вказана ОСОБА_2 , плата за спожитий природний газ за січень 2021 року становить 1934,48 грн (а.с.57).
Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив із відсутності доказів на підтвердження того, що позивач після смерті матері є споживачем послуг по розподілу та споживанню природного газу по особовому рахунку № НОМЕР_1 , та що ним був укладений договір з відповідачем щодо надання таких послуг. Також не надано жодного належного та допустимого доказу відношення ОСОБА_1 до будинку АДРЕСА_1 . Крім того, позивач жодним чином не обґрунтовує свою незгоду щодо плати за спожитий природний газ за січень 2021 року за особовим рахунком № НОМЕР_1 в розмірі 1934,48 грн.
Апеляційний суд погоджується із такими висновками суду першої інстанції з наступних підстав.
Відповідно до ст. ст. 4, 5 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.
Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.
Згідно ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідного до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України).
Відповідно до статей 79, 80 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.
Згідно з положеннями статей 12, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
Правовідносини, які виникли між сторонами, регулюються Законом України «Про ринок природного газу», Законом України «Про житлово-комунальні послуги» та Кодексом газорозподільних систем, затвердженим постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг 30.09.2015 № 2494.
Відповідно до п. 2 розділу ІІІ Правил, постачання природного газу споживачу здійснюється за договором постачання природного газу, який укладається відповідно до вимог цього розділу, за яким постачальник зобов`язаний поставити споживачу природний газ у необхідних для споживача об`ємах, а споживач зобов`язаний своєчасно оплачувати постачальнику вартість природного газу у розмірі, строки та порядку, що визначені договором.
Вказаними Правилами визначено, що договір постачання природного газу побутовим споживачам укладається з урахуванням статей 633, 634, 641 та 642 ЦК України шляхом заочного приєднання побутового споживача до умов договору постачання природного газу побутовим споживачам, за згодою постачальника відповідно до умов Типового договору постачання природного газу побутовим споживачам, затвердженого постановою НКРЕКП від 30 вересня 2015 року № 2500 (далі - Типовий договір), що розміщений на офіційному веб-сайті Регулятора та постачальника і не потребує двостороннього підписання письмової форми договору.
Відповідно до п.1 Розділу ІІІ Правил від 30.09.2015 №2496, підставами для постачання природного газу побутовому споживачу є: наявність у побутового споживача   договору розподілу природного газу, укладеного з Оператором ГРМ, до газорозподільної системи якого підключений об`єкт споживача, та присвоєння споживачу Оператором ГРМ персонального ЕІС-коду як суб`єкту ринку природного газу; наявність у побутового споживача укладеного з постачальником договору постачання природного газу побутовим споживачам та дотримання його умов; включення споживача до Реєстру споживачів постачальника у відповідному розрахунковому періоді.
Згідно з приписами пункту 5.1 розділу V Типового договору розподілу природного газу, затвердженого постановою НКРЕКП від 30.09.2015 №2498, облік (у тому числі приладовий) природного газу, що передається Оператором ГРМ та споживається споживачем на межі балансової належності об`єкта споживача, здійснюється відповідно до вимог Кодексу газорозподільних систем. Оператор ГРМ зобов`язується в установленому порядку передавати інформацію про загальний об`єм та обсяг розподіленого споживачу (спожитого ним) природного газу за відповідний період Оператору ГТС для можливості її використання суб`єктами ринку природного газу, у тому числі постачальником споживача (пункт 5.6. Типового договору розподілу природного газу).
Відповідно до вимог п. 5 Глави 4 Розділу IX (Правила комерційного обліку природного газу в газорозподільній системі) Кодексу газорозподільних систем, оператор ГРМ відповідно до вимог Кодексу ГТС (Кодекс газотранспортної системи) передає інформацію про об`єм та обсяг розподіленого споживачу (спожитого ним) природного газу за відповідний період Оператору ГТС для проведення ним остаточної алокації по постачальнику споживача. Визначені за умовами цієї глави та договору розподілу природного газу об`єми та обсяги розподілу та споживання природного газу є обов`язковими для їх використання у взаємовідносинах між побутовим споживачем та його постачальником. Згідно з п. 4.4. Типового договору постання природного газу побутовим споживачам, об`єм (обсяг) постачання та споживання природного газу Споживачем за розрахунковий період визначається одним із нижченаведених способів: 1) за даними Оператора ГРМ за підсумками розрахункового періоду, що містяться в базі даних оператора газотранспортної системи та доведені Споживачу Оператором ГРМ відповідно до умов договору розподілу природного газу; 2) або за плановими величинами середньомісячного споживання газу в опалювальний або міжопалювальний період.
Відповідно до п. 5.6. Типового договору розподілу природного газу, визначені за умовами цього Договору об`єми та обсяги розподілу та споживання природного газу є обов`язковими для їх використання у взаємовідносинах між Споживачем та його постачальником.
Як вбачається зі змісту позовної заяви ОСОБА_1 (а.с.38-39), останнім оспорюється правильність нарахування плати за спожитий газ за січень 2021 року по особовому рахунку № НОМЕР_1 , відкритому на ім`я його матері - ОСОБА_2 , яка на той час і була споживачем даних послуг. Доказів того, що вона за життя уповноважувала ОСОБА_1 на представництво її інтересів у взаємовідносинах із АТ «Житомиргаз», матеріали справи не містять.\
Оскільки позивачем не надано доказів своєї правової причетності до згаданого домоволодіння та наявність договірних відносин з АТ «Житомиргаз», як на час оспорюваних нарахувань за спожитий газ, тобто січень 2021 року, так і на даний час, тому відсутні підстави для визнання його прав порушеними, а відтак і задоволення позовних вимог.
Та обставина, що позивач з власної ініціативи 06.01.2022 здійснив оплату послуг газопостачання за особовим рахунком № НОМЕР_1 (а.с.44), не має правового значення для вирішення даного спору.
ОСОБА_1 у клопотанні до Житомирського апеляційного суду від 24.08.2022 підтвердив, що кінцевою метою його звернень до суду є відновлення газопостачання до будинку в селі Слобода Шоломківська Житомирської області, в якому після смерті матері ІНФОРМАЦІЯ_4 проживає його брат ОСОБА_3 (а.с.33 зворот).
Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції по суті спору.
Разом з тим, при вирішенні питання розподілу судових витрат суд першої інстанції припустився помилки.
Стаття 5 Закону України «Про судовий збір» передбачає пільги щодо сплати судового збору.
Відповідно до положень ч. 3 ст. 22 Закону України «Про захист прав споживачів» споживачі звільняються від сплати судового збору за позовами, що пов`язані з порушенням їх прав.
Системне тлумачення норм статті 5 Закону України «Про судовий збір» та статті 22 Закону України «Про захист прав споживачів» дозволяє зробити висновок про те, що сама по собі відсутність такої категорії осіб як споживачі серед переліку осіб, які мають пільги щодо сплати судового збору, не може безумовно означати те, що споживачі такої пільги не мають або позбавлені. 
Враховуючи те, що позивач звернувся до суду за захистом свого порушеного права як споживача послуг, колегія суддів дійшла до висновку, що ОСОБА_1 підпадає під дію положень ч.3 ст.22 Закону України «Про захист прав споживачів».
Відповідно до частини 6 ст.141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. 
Зазначене стосується й випадку, коли рішення ухвалено не на користь позивача, а відповідач не звільнений від сплати судового збору.
Тому помилковим є висновок суду першої інстанції про те, що відмова у задоволенні позову ОСОБА_1 , який звільнений від сплати судового збору відповідно до положень ч.3 ст.22 Закону України «Про захист прав споживачів», є підставою для стягнення з нього судового збору. 
Враховуючи вищенаведене, колегія суддів дійшла до висновку, що рішення суду першої інстанції в частині розподілу судових витрат є незаконним та підлягає скасуванню.
З огляду на те, що позивач звільнений від оплати судових витрат та йому відмовлено в задоволенні позову, то судове рішення в цій частині не ухвалюється. 
Відповідно до п.2 ч.3 ст.389 ЦПК України судові рішення у малозначних справах не підлягають касаційному оскарженню. Малозначними є справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (п.1 ч.6 ст.19 ЦПК України). Дана справа є малозначною в силу вимог закону.  
Керуючись ст. ст. 258, 367, 368, 374, 376, 381-384, 389-391 ЦПК України, суд
п о с т а н о в и в:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.
Рішення Овруцького районного суду Житомирської області від 01 листопада 2022 року в частині стягнення з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір в сумі 992,40 грн - скасувати.
В решті рішення суду залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню у касаційному порядку не підлягає.

       Головуючий Судді