РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

П О С Т А Н О В А 
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 березня 2023 року 
м. Рівне

Справа № 572/4045/21
Провадження № 22-ц/4815/284/23

Рівненський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: 
головуючого судді: Гордійчук С.О.,
суддів: Боймиструка С.В., Шимківа С.С.,
секретар судового засідання: Мороз А.В.

учасники справи: 
позивачі:  ОСОБА_1 , ОСОБА_2 ,
відповідач: Дочірнє підприємство «Арсенал СТ-6» Товариства з обмеженою відповідальністю «Арсенал СТ»,

розглянув в порядку спрощеного позовного провадження в м. Рівне апеляційну скаргу представника Дочірнього підприємства «Арсенал СТ-6» Товариства з обмеженою відповідальністю «Арсенал СТ» адвоката Кумановського Л.М. на рішення Сарненського районного суду Рівненської області від 15 листопада 2022 року, ухвалене в складі судді Довгий І.І., повний текст рішення складено 21 листопада 2022 року у справі № 572/4045/21,

в с т а н о в и в :
У грудні 2021 року ОСОБА_1 , ОСОБА_2 звернулися до суду із позовом до ДП «Арсенал СТ-6» ТзОВ «Арсенал СТ» про відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок вчинення кримінального правопорушення.
Позов обґрунтовано тим, що від злочинних дій ОСОБА_3 загинув їхній чоловік (батько) ОСОБА_4 , в результаті чого їм завдана тяжка психологічна травма, спричинена значна моральна шкода у зв`язку з втратою близької людини, порушилися нормальні життєві зв`язки через неможливість продовження активного громадського життя та інші негативні наслідки. Власником джерела підвищеної небезпеки – автомобіля ЗАЗ LANOS, д.р.н. НОМЕР_1 , яким вчинено ДТП, у результаті якого загинув ОСОБА_4 , є ДП «Арсенал СТ-2» ТзОВ «АРСЕНАЛ», а ОСОБА_3 станом на момент скоєння ДТП працював на посаді водія швидкого реагування ДП «Арсенал СТ-2» ТзОВ «АРСЕНАЛ».
Враховуючи викладене, позивачі, просили про задоволення позову.
Рішенням Сарненського районного суду Рівненської області від 15 листопада 2022 року позов ОСОБА_1 ,  ОСОБА_2 до Дочірнього підприємства «Арсенал СТ-6» Товариства з обмеженою відповідальністю «Арсенал СТ» про відшкодування моральної шкоди, заподіяної смертю фізичної особи, внаслідок кримінального правопорушення задовольнити частково. Стягнуто з Дочірнього підприємства «Арсенал СТ-6» Товариства з обмеженою відповідальністю «Арсенал СТ» моральну шкоду на користь  ОСОБА_1 в розмірі 150 000 гривень та моральну шкоду на користь  ОСОБА_2 в розмірі 150 000 гривень. Стягнуто Дочірнього підприємства «Арсенал СТ-6» Товариства з обмеженою відповідальністю «Арсенал СТ» на користь держави 3000 гривень судового збору. В решті вимог відмовлено.
Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, відповідач посилається на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить його скасувати та ухвалити нове рішення яким відмовити в задоволені позовних вимог.
Покликається на те, що розмір моральної шкоди позивачами не обґрунтований. Позов містить лише загальні речення, якими характеризується моральна шкода.
У відзиві на апеляційну скаргу позивачі заперечують доводи останньої, просять рішення суду залишити без зміни, а апеляційну скаргу без задоволення.
У частині третій статті 3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Згідно із ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.
Статтею 352 ЦПК України передбачено, що підставами апеляційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права. 
Відповідно до частин 1, 2, 5 ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Таким вимогам судове рішення відповідає в повній мірі.
Відповідно до вироку Сарненського районного суду Рівненської області від 18 серпня 2020 року №572/702/19 06 січня 2019 року біля 23 год. у темну пору доби, водій швидкого реагування ДП «Арсенал СТ-6» ТзОВ «Арсенал СТ» ОСОБА_3 , в порушення вимог п.12.1 ПДР України, затверджених Постановою КМ України від 10 жовтня 2001 року, №1306, керуючи автомобілем ЗАЗ LANOS р.н.з. НОМЕР_1 , рухаючись на 73 км. + 600м. автодороги Городище-Рівне-Старокостянтинів, в межах с. Немовичі Сарненського району Рівненської області, зі сторони м. Сарни в напрямку м. Рівне. з увімкнутим ближнім світлом фар, зі швидкістю приблизно 40,0 км/год., що перевищує допустиму швидкість руху по умовах видимості дороги, яка повинна була становити 24,4-39,3 км/год., проявив неуважність до дорожньої обстановки та неправильно її оцінив, не вибрав безпечної швидкості руху, не врахував дорожню обстановку, не впорався з керуванням автомобіля, допустив занос транспортного засобу на зустрічну смугу руху, де відбулось зіткнення з зустрічним автобусом БАЗ А079.24, р.н.з. НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_5 , котрий рухався по зустрічній смузі руху. У результаті дорожньо-транспортної пригоди пасажир автомобіля ЗАЗ LANOS р.н.з. НОМЕР_1 , ОСОБА_4 , отримав тілесні ушкодження від яких помер на місці події, а транспортні засоби отримали механічні пошкодження. По даному факту, 07.01.2019 року ГУ НП у Рівненській області відкрито кримінальне провадження №12019180000000005 за ч.2 ст.286 КК України. По даному кримінальному провадженні позивачів визнано потерпілими.
Відповідно до вищевказаного вироку ОСОБА_3 визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.286 КК України, призначивши покарання у виді позбавлення волі на строк три роки з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк два роки.
Рівненським апеляційним судом вирок Сарненського районного суду Рівненської області від 18 серпня 2020 року змінено, на підставі ст.75 КК України звільнено ОСОБА_3 від призначеного покарання з випробуванням з іспитовим строком два роки.
Власником автомобіля ЗАЗ LANOS, д.р.н. НОМЕР_1 , є ДП «Арсенал СТ-2» ТзОВ «АРСЕНАЛ», що стверджується полісом обов`язкового страхування цивільно-правової поліса обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №АК/9071570 від 03.07.2018 року.
Відповідно до акту спеціального розслідування групового нещасного випадку, що стався 06.01.2019 року близько 22 год.40 хв., внаслідок ДТП на 73 км.+600м автодороги Городище-Рівне-Старокостянтинів, в межах с. Немовичі Сарненського району Рівненської області із працівниками ДП «АРСЕНАЛ СТ-6» ТзОВ «АРСЕНАЛ СТ», комісія дійшла висновку, що груповий нещасний випадок стався при виконанні ними трудових (посадових) обов`язків за режимом роботи товариства.
Положеннями частини першої статті 1166 ЦК України передбачено, що шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.
Загальні підстави відповідальності за завдану моральну шкоду передбачені статтею 1167 ЦК України, відповідно до якої моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями або бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.
Відповідно до частин другої та п`ятої статті 1187 ЦК шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.
Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.
Відповідно до частини першої статті 1172 ЦК України юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків.
Обов`язок відшкодувати завдану шкоду, завдану внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки, виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок.
Потерпілий має подати докази, що підтверджують факт завдання шкоди внаслідок ДТП, розмір завданої шкоди, а також докази того, що відповідач є завдавачем шкоди або особою, яка відповідно до закону зобов`язана відшкодувати шкоду.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 05 грудня 2018 року у справі № 426/16825/16-ц (провадження № 14-497цс18) сформульовано висновок, що аналіз норм статей 1172 та 1187 ЦК України дає підстави стверджувати, що особа, яка керує транспортним засобом у зв`язку з виконанням своїх трудових (службових) обов`язків на підставі трудового договору (контракту) з особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, не є суб`єктом, який несе відповідальність за шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки. У цьому випадку таким суб`єктом є законний володілець джерела підвищеної небезпеки – роботодавець. Отже, шкода, завдана внаслідок ДТП з вини водія, що на відповідній правовій підставі керував автомобілем, який перебуває у володінні роботодавця, відшкодовується саме володільцем цього джерела підвищеної небезпеки, а не безпосередньо винним водієм.
Для покладення на юридичну особу відповідальності, передбаченої статтею 1172 ЦК України, необхідна наявність як загальних умов деліктної відповідальності (протиправна поведінка працівника; причинний зв`язок між такою поведінкою і шкодою; вина особи, яка завдала шкоду), так і спеціальних умов (перебування у трудових відносинах з юридичною особою або фізичною особою – роботодавцем незалежно від характеру таких відносин; завдання шкоди під час виконання працівником своїх трудових (службових) обов`язків).
Під виконанням працівником своїх трудових (службових) обов`язків необхідно розуміти виконання роботи згідно з трудовим договором (контрактом), посадовими інструкціями, а також роботи, яка хоч і виходить за межі трудового договору або посадової інструкції, але доручається роботодавцем або викликана невідкладною виробничою необхідністю як на території роботодавця, так і за її межами протягом усього робочого часу.
Виходячи з наведених норм права, шкода (у тому числі моральна), завдана внаслідок ДТП із вини водія, який виконував трудові обов`язки та на відповідній правовій підставі керував автомобілем, що належить роботодавцю, відшкодовується власником (володільцем) цього джерела підвищеної небезпеки, а не безпосередньо винним водієм.
Зазначене узгоджується із правовим висновком, викладеним у постанові Верховного Суду України від 06 листопада 2013 року у справі № 6-108цс13, у постанові Великої Палати Верховного Суду від 05 грудня 2018 року у справі № 426/16825/16-ц, та у постановах Верховного Суду: від 23 березня 2020 року у справі № 373/1773/18-ц, від 20 листопада 2019 року у справі № 501/2298/16-ц, від 05 вересня 2018 року у справі № 534/872/16-ц.
Під володільцем джерела підвищеної небезпеки необхідно розуміти юридичну або фізичну особу, які здійснюють експлуатацію джерела підвищеної небезпеки в силу права власності, повного господарського відання, оперативного управління або з інших підстав. Не вважається володільцем джерела підвищеної небезпеки і не несе відповідальності за шкоду перед потерпілим особа, яка управляє джерелом підвищеної небезпеки на підставі трудових відносин з володільцем цього джерела (постанова Верховного Суду від 25 липня 2018 року у справі № 914/820/17).
Статтею 23 ЦК України передбачено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я.
Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення.
Під моральною шкодою розуміють втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.
Моральна шкода може полягати, зокрема: у порушенні психологічного благополуччя, переживаннях, стражданнях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, фізичному та психологічному пристосуванні до порушень у стані здоров`я.
Суд повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.
Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого; тяжкість вимушених змін у його життєвих стосунках; можливість, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану.
Водночас суд має виходити із засад розумності, пропорційності та справедливості.
Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина перша статті 76 ЦПК України).
Відповідно до частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом.
Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Встановлено, що ОСОБА_3 , перебуваючи в трудових відносинах з ДП «Арсенал СТ-2» ТзОВ «АРСЕНАЛ», керуючи належним товариству автомобілем ЗАЗ LANOS, д.р.н. НОМЕР_1 , скоїв ДТП, внаслідок чого заподіяв шкоду позивачам, тому місцевий суд зробив обґрунтований висновок про те, що обов`язок щодо відшкодування моральної шкоди підлягає покладенню на роботодавця на підставі частини першої статті 1172 ЦК України.
Визначаючи розмір моральної шкоди, суд першої інстанції правильно виходив із засад розумності та справедливості, ураховуючи глибину фізичних та душевних страждань позивачів, які втратили чоловіка (батька), що спричинило та буде спричиняти протягом усього життя душевні страждання; і відновити становище, яке існувало до смерті чоловіка (батька) у житті позивачів неможливо.
Визначений судом розмір відшкодування моральної шкоди у сумі по 150 000,00 грн кожному не може вважатися явно завищеним чи надмірним для відповідача.
Колегія суддів погоджується з такими висновками місцевого суду в частині визначеного розміру відшкодування, вважає їх мотивованими та обґрунтованими. Апеляційний суд враховує, що передчасна смерть чоловіка (батька) позивачів спричинила втрату важливого життєвого зв`язку, який поновлений бути не може та відповідно завдає довготривалих та глибоких душевних страждань.
Наведене узгоджується усталеним підходам судової практики в частині визначення розміру відшкодування.
Так у постанові Великої Палати Верховного Суду від 15 грудня 2020 року у справі № 752/17832/14-ц (провадження № 14-538цс19) міститься висновок про те, що, визначаючи розмір відшкодування, суд має керуватися принципами розумності, справедливості та співмірності. Розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більшим, ніж достатньо для розумного задоволення потреб потерпілої особи, і не повинен приводити до її безпідставного збагачення.
Подібний висновок щодо застосування норм права у подібних правовідносинах наведено у постанові Верховного Суду від 19 жовтня 2022 року у справі № 944/4790/19 (провадження № 61-15852св21).
За таких обставин, доводи апеляційної скарги щодо не обґрунтованості розміру моральної шкоди не знайшли свого підтвердження.
Інші доводи апеляційної скарги були предметом дослідження суду першої інстанції і додаткового правового аналізу не потребують.
Ураховуючи наведені обставини, апеляційний суд приходить до висновку про те, що доводи апеляційної скарги не ґрунтуються на відповідних положеннях законодавства, рішення суду першої інстанції ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права і підстави для його скасування відсутні.
Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Витрати за подання апеляційної скарги слід віднести за рахунок відповідача. 
Керуючись ст. ст. 374, 375, 382, 384 ЦПК України, апеляційний суд
П о с т а н о в и в :
Апеляційну скаргу представника Дочірнього підприємства «Арсенал СТ-6» Товариства з обмеженою відповідальністю «Арсенал СТ» адвоката Кумановського Л.М. залишити без задоволення.
Рішення Сарненського районного суду Рівненської області від 15 листопада 2022 року залишити без зміни.
Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Повний текст постанови складений 30 березня 2023 року.

Головуючий :                                                         Гордійчук С.О.

Судді :                                                                        Боймиструк С.В.

                                                                               Шимків С.С.