П О С Т А Н О В А 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Справа №  240/34796/21 
Головуючий суддя 1-ої інстанції -  Єфіменко Ольга Володимирівна 
Суддя-доповідач -  Сторчак В. Ю.   
11 січня 2023 року 
м. Вінниця
Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
головуючого судді:  Сторчака В. Ю. 
суддів:  Полотнянка Ю.П.  Граб Л.С. , 

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 05 серпня 2022 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Державного реєстратору прав на нерухоме майно приватного нотаріуса Житомирського міського нотаріального округу Сєтака Віктора Ярославовича про визнання неправомірними дій, зобов`язання вчинити дії, відмовити, 
В С Т А Н О В И В :
ОСОБА_1 звернувся до Житомирського окружного адміністративного суду з позовом до Державного реєстратору прав на нерухоме майно приватного нотаріуса Житомирського міського нотаріального округу Сєтака Віктора Ярославовича з наступними позовними вимогами:
- визнати неправомірними дії державного реєстратора прав на нерухоме майно Сєтака Віктора Ярославовича, приватного нотаріуса Житомирського міського нотаріального округу щодо відмови йому у державній реєстрації прав та їх обтяжень на квартиру АДРЕСА_1 , реєстраційний номер обтяження 19634 згідно заяви Іпотекодержателя Акціонерний комерційний інноваційний банк «УкрСиббанк» відповідно до договору іпотеки шляхом зняття даної заборони та виключення з Єдиного державного реєстру речових прав на нерухоме майно;
- зобов`язати державного реєстратора прав на нерухоме майно Сєтака Віктора Ярославовича, приватного нотаріуса Житомирського міського нотаріального округу, здійснити державну реєстрацію прав та їх обтяжень шляхом зняття заборони з реєстраційним номером 19634 від 20.12.2006 на квартиру АДРЕСА_1 .
Рішенням Житомирського окружного адміністративного суду від 05 серпня 2022 року в задоволенні адміністративного позову відмовлено.
Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, позивачем подано апеляційну скаргу, в якій апелянт просить рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нове рішення, яким відмовити позивачу у задоволенні адміністративного позову, посилаючись на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та порушення норм процесуального права.
Суд апеляційної інстанції розглядає справу в порядку письмового провадження у відповідності до вимог п.3 ч.1 ст.311 КАС України.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла наступних висновків.
Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, 20 грудня 2006 року Акціонерний комерційний інноваційний банк «УкрСиббанк» та ОСОБА_1 , уклали договір про надання споживчого кредиту №11098449000, за яким позивач зобов`язався повернути наданий банком кредит і сплатити проценти за його користування в сумі і строки на умовах, що передбачені кредитним договором, але не пізніше 20 грудня 2027 року.
У забезпечення виконання зобов`язань позичальника, що випливають з вищевказаного кредитного договору, між позивачем та банком укладено договір іпотеки, предметом якого є квартира АДРЕСА_1 .
У подальшому, на виконання рішення Богунського районного суду м. Житомира, у примусовому порядку з позивача та його поручителя - ОСОБА_2 , в солідарному порядку, стягнуто на користь ПАТ «УкрСиббанк» заборгованість в розмірі 14464 долари США 81 цент, що за курсом НБУ станом на 04.04.2018 становив 380851 грн 21 коп та пеню в розмірі 3061 грн 72 коп.
З метою припинення обтяження (заборони) відчуження на квартиру АДРЕСА_1 , накладеного 20.12.2006 приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Сєтаком В.Я. по заяві іпотекодержателя - Акціонерного комерційного інноваційного банку «УкрСиббанк», позивач звернувся до відповідача із вимогою про зняття встановлених обтяжень, при цьому на підтвердження відсутності кредитних зобов`язань, позивач надав відповідачу постанову про закінчення виконавчого провадження з підстав сплати заборгованості.
За результатом розгляду поданого позивачем звернення, відповідачем відмовлено у проведенні реєстраційних дій щодо зняття заборони відчуження нерухомого майна, яке є предметом іпотеки, укладеного між позивачем та АТ "УкрСиббанк", про що листом №2010/01-26 від 17.08.2021 його повідомлено.
Підставами для відмови слугував факт відсутності необхідних підтверджуючих документів, передбачених ст.74 Закону України "Про нотаріат", зокрема повідомлення Акціонерного банку "УкрСиббанк" про повне виконання позивачем зобов`язання та припинення іпотечного договору.
Позивач вважаючи таку позицію державного реєстратора помилковою, а його дії протиправними а тому звернувся до суду із даним позовом.
Приймаючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції дійшов висновку, що позивачем обрано неналежний спосіб захисту своїх прав з огляду на те, що згідно з положеннями Закону України №1952-ІV у відповідача відсутні законодавчо визначені підстави для скасування/зняття заборони відчуження нерухомого майна ОСОБА_1 , внесеної 20.12.2016 приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Сетаком В.Я. за реєстраційним №19634, на підставі договору іпотеки від 20.12.2016, укладеного між позивачем та банком.
Апеляційний суд погоджується з висновками суду першої інстанції за такими доводами.
Обґрунтовуючи заявлені позовні вимоги, позивач зазначив, що вважає відмову відповідача у здійсненні державної реєстрації прав та їх обтяжень шляхом зняття заборони на квартиру неправомірною та такою, що порушує його право на повноцінне користування та розпорядження вказаним нерухомим майном.
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, колегія суддів враховує наступне.
Як вірно зверну увагу суд першої інстанції, на момент виникнення спірних правовідносин діяв Закон України "Про державну реєстрацію прав на нерухоме майно та їх обтяжень" від 01 липня 2004 року №1952-IV (далі - Закон №1952-IV).
Положеннями пункту 4 частини першої статті 4 Закону України №1952-ІV передбачено, що державній реєстрації прав підлягають, серед іншого, обтяження речових прав на нерухоме майно, об`єкт незавершеного будівництва, як то заборона відчуження та/або користування
Пункт 9 частини 1статті 34 Закону України «Про нотаріат» від 02.09.1993 №3425-XII (далі - Закон №3425-XII) передбачено, що нотаріуси вчиняють такі нотаріальні дії: накладають та знімають заборону щодо відчуження нерухомого майна (майнових прав на нерухоме майно), що підлягає державній реєстрації. Державним реєстратором є нотаріус (п.2 ч.1 ст.10 Закону №1952-ІV).
Внесення відомостей до Державного реєстру прав врегульовано статтею 26 Закону України №1952-ІV.
Відповідно до частини 1 статті 26 Закону України №1952-ІV за результатом розгляду документів, поданих для державної реєстрації прав, державний реєстратор на підставі прийнятого ним рішення про державну реєстрацію прав вносить відомості про речові права, обтяження речових прав до Державного реєстру прав.
Згідно з частиною третьою статті 26 Закону України №1952-ІV, відомості про речові права, обтяження речових прав, внесені до Державного реєстру прав, не підлягають скасуванню та/або вилученню.
При цьому, законом України «Про внесення змін до Закону України «Про нотаріат» щодо усунення законодавчих колізій та прогалин» від 14 липня 2020 року №775-ІХ (далі - Закон №755-ІХ), який набрав чинності 08 серпня 2020 року, внесено зміни до пункту 9 частини першої статті 34 Закону України «Про нотаріат» (далі - Закон 3425-ХІІ).
У зв`язку з цим, зняттю заборони відчуження нерухомого майна (майнових прав на нерухоме майно), що підлягає державній реєстрації, надано статусу нотаріальної дії.
Вчинення нотаріальної дії «зняття заборони» регулюється статтею 74 Закону №3425- XII, главою 15 розділу II Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України № 296/5 від 22.02.2012 (далі - Порядок) «Накладання та зняття заборони щодо відчуження нерухомого майна (майнових прав на нерухоме майно) і транспортних засобів, що підлягають державній реєстрації», Правилами ведення нотаріального діловодства, затвердженими Наказом Міністерства юстиції України № 3253/5 від 22.12.2010 (далі - Правила).
Відповідно до вимог статті 74 Закону 3425-ХІІ, нотаріус може зняти заборону відчуження жилого будинку, квартири, дачі, садового будинку, гаража, земельної ділянки, іншого нерухомого майна у зв`язку із одержанням повідомлення установи банку, підприємства чи організації про погашення позики (кредиту), повідомлення про припинення іпотечного договору або договору застави, а також припинення чи розірвання договору довічного утримання, звернення органів опіки та піклування про усунення обставин, що обумовили накладення заборони відчуження майна дитини.
В даному випадку, нотаріус може вчинити дію щодо зняття обтяження на нерухоме майно, яке передане в іпотеку іпотекодержателю за наявності повідомлення про припинення іпотечного договору або договору застави, тобто повідомлення про повне виконання зобов`язань іпотекодавцем.
Таким чином, у зв`язку з наданням зняттю заборони статусу нотаріальної дії, при її вчиненні нотаріуси керуються також загальними правилами вчинення нотаріальних дій, що визначені у главі 4 розділу III Закону №3425- XII та розділі І Порядку, зокрема, щодо встановлення особи, яка звернулася за вчиненням нотаріальної дії, визначення обсягу цивільної дієздатності фізичної особи, перевірки цивільної правоздатності та дієздатності юридичної особи, перевірки повноважень представника особи тощо.
Відповідно до пункту 5 глави 15 розділу II Порядку нотаріус знімає заборону відчуження майна при одержанні повідомлення: кредитора про погашення позики; про припинення (розірвання, визнання недійсним) договору застави (іпотеки); про припинення договору іпотеки у зв`язку з набуттям іпотекодержателем права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання, після припинення договору іпотеки у зв`язку з відчуженням іпотекодержателем предмета іпотеки; про припинення, розірвання, визнання недійсним договору ренти, довічного утримання (догляду), спадкового договору; органів опіки та піклування про усунення обставин, що обумовили накладення заборони відчуження майна дитини; про скасування рішення суду про оголошення фізичної особи померлою або закінчення п`ятирічного строку з часу відкриття спадщини на майно особи, оголошеної померлою; про смерть другого з подружжя, що склали спільний заповіт; про скасування рішення суду про позбавлення батьків дитини батьківських прав або відібрання дитини без позбавлення батьківських прав; про смерть відчужувана за спадковим договором або про смерть другого з подружжя, що уклали спадковий договір; про відчуження майна, переданого під виплату ренти; за рішенням суду; у випадках, передбачених частиною першою статті 537 Цивільного кодексу України; в інших випадках, передбачених законом.
Вчинення нотаріальної дії супроводжується вчиненням посвідчувального напису про неї на відповідному документі. При одержанні повідомлення про припинення, визнання недійсними за рішеннями судів договорів застави (іпотеки), ренти, довічного утримання (догляду), спадкового договору, повідомлення органів опіки та піклування про усунення обставин, що обумовили накладення заборони відчуження майна дитини, - на примірнику повідомлення (заяви), поданих кредитором (обтяжувачем) або боржником, нотаріусом вчиняється посвідчувальний напис про зняття заборони.
При цьому необхідно звернути увагу, що повідомлення (заяву) може подати як кредитор - (обтяжувач), так і боржник у разі подання останнім безспірних доказів виконання зобов`язання. На прохання боржника (кредитора) справжність підпису на такому повідомленні (заяві) може бути засвідчено у відповідності до статті 78 Закону 3425-ХІІ нотаріусом, яким безпосередньо та одночасно буде знято заборону відчуження нерухомого майна (майнових прав на нього).
Згідно з ч.2 статті 27 Закону України №1952-ІV визначено, що державна реєстрація обтяжень проводиться на підставі:
- судового рішення щодо набуття, зміни або припинення обтяження речових прав на нерухоме майно, що набрало законної сили.
- рішення державного виконавця, приватного виконавця щодо обтяження речових прав на нерухоме майно;
- визначеного законодавством документа, на якому нотаріусом вчинено напис про накладення заборони щодо відчуження нерухомого майна;
- рішення органу місцевого самоврядування про віднесення об`єктів нерухомого майна до застарілого житлового фонду;
- договору, укладеного в порядку, визначеному законом, яким встановлюється обтяження речових прав на нерухоме майно, чи його дубліката;
- закону, яким встановлено заборону користування та/або розпорядження нерухомим майном;
- інших актів органів державної влади та посадових осіб згідно із законом.
Пунктами 6, 18, 19, 23 Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2015 №1127 (далі Порядок №1127), визначено, що державна реєстрація прав проводиться за заявою заявника шляхом звернення до суб`єкта державної реєстрації прав або нотаріуса, крім випадків, передбачених цим Порядком.
За результатом розгляду заяви та документів, поданих для державної реєстрації прав, державний реєстратор приймає рішення щодо державної реєстрації прав або щодо відмови в такій реєстрації.
Державний реєстратор за результатом прийнятого рішення щодо державної реєстрації прав відкриває та/або закриває розділи в Державному реєстрі прав, вносить до відкритого розділу або спеціального розділу Державного реєстру прав відповідні відомості про речові права та їх обтяження, про об`єкти та суб`єктів цих прав.
За наявності підстав для відмови в державній реєстрації прав, що визначені Законом України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень", державний реєстратор приймає відповідне рішення, яке повинне містити вичерпний перелік обставин, що стали підставою для його прийняття, з відповідним обґрунтуванням їх застосування.
Як свідчать матеріали справи та вірно встановлено судом першої інстанції, позивач звернувшись до відповідача із заявою про зняття заборони відчуження нерухомого майна, яке є предметом договору іпотеки, укладеного між ним та АТ "УкрСиббанк" не додав законодавчо визначених документів, зокрема повідомлення іпотекодержателя про припинення іпотечного договору, яка б свідчила про повну відсутність заборгованості за вказаним договором.
При цьому, додана до позовної заяви копія постанови державного виконавця від 25.05.2021 про закінчення виконавчого провадження, по виконанню виконавчого листа №295/13718/16-ц виданого 17.10.2018 Богунським районним судом м.Житомира щодо стягнення заборгованості, яка, не може слугувати підставою для зняття заборони відчуження нерухомого майна, припинення обтяження та іпотеки в Державному реєстрі речових прав щодо спірної квартири, оскільки на підставі вказаного документу, відповідно до вищевказаних вимог чинного законодавства відповідач позбавлений можливості вчинити реєстраційні дії щодо зняття припинення обтяжень на вказане нерухоме майно.
Записи до Державного реєстру можуть бути внесені лише на підставі прийнятого рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень. Натомість, запис про припинення обтяжень, внесений в Державного реєстру на підставі рішень державного реєстратора відповідно до поданих йому документів може бути внесений лише у разі скасування відповідного рішення державного реєстратора або на підставі його рішення про припинення обтяження, але прийнятого на підставі, у межах та у спосіб встановлений законодавством, у тому числі відповідно до вимог Закону №1952-ІVта відповідних нормативних документів щодо застосування цього Закону, а саме, на підставі документів, встановлених законодавством, та при зверненні з відповідною заявою уповноваженої особи.
Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 17.05.2019 у справі №815/5855/14.
Окрім того, суд першої інстанції, щодо юрисдикції вказаного спору, вірно звернув увагу на постанову Великої Палати Верховного Суду від 28.11.2018 у справі №490/5986/17-ц, де вказано, що при визначенні юрисдикційності спору з державним реєстратором чи щодо оскарження його дій критерієм розмежування юрисдикційності спору є предмет оскарження.
Тобто, якщо позивач оскаржує дії державного реєстратора з приводу розгляду його заяви з підстав протиправності відмови в державній реєстрації прав та їх обтяжень, і цей спір не стосується речових прав чи обмежень на нерухоме майно третій осіб, то такий спір є публічно-правовим. В даному випадку предметом оскарження є обмеження на нерухоме майно позивача, а тому вказаний спір належить до розгляду адміністративним судом.
В свою чергу, колегія суддів вважає за необхідне роз"яснити позивачу, що даний спір має всі ознаки приватноправового спору, внаслідок чого, враховуючи суб"єктивний склад його сторін, він підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.
Відсутність порушеного права чи невідповідність обраного позивачем способу його захисту, способам, визначеним законодавством, встановлюється при розгляді справи по суті, і є підставою для прийняття судом рішення про відмову в позові.
Враховуючи досліджені у даній справі обставини, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що позивачем обрано неналежний спосіб захисту своїх прав з огляду на те, що згідно з положеннями Закону України №1952-ІV у відповідача відсутні законодавчо визначені підстави для скасування/зняття заборони відчуження нерухомого майна, внесеної 20.12.2016 приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Сетаком В.Я. за реєстраційним №19634, на підставі договору іпотеки від 20.12.2016, укладеного між позивачем та банком.
Враховуючи встановлені у справі обставини, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції при вирішенні даного публічно-правового спору правильно встановив фактичні обставини справи та надав їм належну правову оцінку, а доводи апеляційної скарги, висновків суду першої інстанції не спростовують та не дають правових підстав для скасування оскаржуваного судового рішення.
Відповідно до частин першої, другої, третьої статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Зазначеним вимогам закону рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 05 серпня 2022 року відповідає.
Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а ухвалу без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.
Апеляційний суд вважає, що Житомирський окружний адміністративний суд не допустив неправильного застосування норм матеріального права чи порушень норм процесуального права при ухваленні судового рішення, внаслідок чого апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а судове рішення без змін.
Одночасно слід зазначити, що в контексті положень п.6 ч.6 ст.12 КАС України дана справа відноситься до категорій справ незначної складності, а тому відповідно до п.2 ч.5 ст.328 цього Кодексу судове рішення за результатами її розгляду судом апеляційної інстанції в касаційному порядку оскарженню не підлягає.
Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд 
П О С Т А Н О В И В :
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 05 серпня 2022 року - без змін.
Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає. 

Головуючий	 	 	Сторчак В. Ю.	
 	 	 	 	
Судді	 	    	Полотнянко Ю.П.    Граб Л.С.