ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м  У к р а ї н и

13 лютого 2023 року 	м. Дніпро	справа № 280/1222/22	

Третій апеляційний адміністративний суд 
у складі колегії суддів:
                                        судді - доповідача  Чумака С.Ю.,
                                                  суддів:  Чабаненко С.В., Юрко І.В.,     
розглянувши в порядку письмового провадження в приміщенні суду в місті Дніпрі апеляційну скаргу Територіального управління Державної судової  адміністрації України в Запорізькій області

на рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 4 серпня 2022 року в адміністративній справі № 280/1222/22 (суддя І інстанції Максименко Л.Я.)

за позовом ОСОБА_1 

до Територіального управління Державної судової  адміністрації України в Запорізькій області

про визнання протиправним і скасування наказу, визнання бездіяльності протиправною і зобов`язання вчинити певні дії,

третя особа – Державна судова адміністрація України,

                                            В С Т А Н О В И В:

ЗМІСТ ПОЗОВНИХ ВИМОГ, РІШЕННЯ СУДУ ПЕРШОЇ ІНСТАНЦІЇ, ВИМОГ АПЕЛЯЦІЙНОЇ СКАРГИ ТА УЗАГАЛЬНЕНІ ДОВОДИ УЧАСНИКІВ СПРАВИ

Позивач звернулась до суду з позовом, в якому просила:

- визнати протиправним і скасувати Наказ начальника Територіального управління Державної судової адміністрації України в Запорізькій області «Про зупинення виплати доплати до посадового окладу судді ОСОБА_1 » від 2 серпня 2021 № 68-ОС;

- визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо не нарахування і невиплати їй доплати до посадового окладу і зобов`язати донарахувати і виплатити належну їй щомісячну доплату за вислугу років у розмірі 20 відсотків посадового окладу за період з 2 серпня 2021 до винесення судом рішення у справі з утриманням з цієї суми передбачених законом податків і зборів.

Рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 4 серпня 2022 року адміністративний позов задоволений частково.  Визнано протиправним і скасовано наказ Територіального управління Державної судової адміністрації України в Запорізькій області від 2 серпня 2021 року № 68-ос  «Про зупинення виплати доплат до посадового окладу судді ОСОБА_1 ». Зобов`язано Територіальне управління Державної судової адміністрації України в Запорізькій області провести з 02 серпня 2021 року нарахування і виплатити суддівську винагороду  судді Оріхівського районного суду Запорізької області ОСОБА_1 на підставі частини 2 статті 135 Закону України  Про судоустрій і статус суддів  з врахуванням щомісячної доплати за вислугу років у розмірі 20 відсотків посадового окладу, у відповідності до наказу  голови Оріхівського районного суду Запорізької області від 13 листопада 2018 року № 11.

У задоволенні іншої частини позову відмовлено. (а.с. 74-78)

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, відповідач звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати це рішення та прийняти нове, яким відмовити у задоволенні позову в повному обсязі.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначив, що судом першої інстанції під час розгляду справи враховано висновки Верховного Суду, викладені у постанові від 13.10.2021 у справі № 120/1655/21-а. На думку Верховного Суду судами під час розгляду справ, якими вирішується питання щодо припинення суддям доплат до посадового окладу, мають бути встановлені причини, які зумовили припинення таких виплат, оскільки саме від них залежить можливість застосування до спірних правовідносин Рішення Конституційного Суду України від 4 грудня 2018 року № 11-р/2018, з яким пов`язується неконституційність позбавлення надбавок до посадового окладу судді. Водночас Запорізьким окружним адміністративним судом під час розгляду справи висновки Верховного Суду щодо необхідності з`ясування причин припинення виплати доплат до посадового окладу, викладені у постанові від 13 жовтня 2021 у справі № 120/1655/21-а  враховані не були. Крім того, питання щодо неконституційності положень ч. 10 статті 135 нині діючого Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 2 червня 2016 року № 1402-VIII Конституційним Судом України ані у рішенні від 4 грудня 2018 року № 11-р/2018, а ні в іншому рішенні не вирішувалось.

Зауважує, що підставою для видання Територіальним управлінням оскаржуваного наказу слугували висновки Управління Східного офісу Держаудитслужби в Запорізькій області за результатами ревізії окремих питань фінансово-господарської діяльності Територіального управління Державної судової адміністрації України в Запорізькій області за період з 1 січня 2019 року по 31 грудня 2020 року. Виплата позивачу доплати до посадового окладу судді з огляду на висновки органу державного фінансового контролю буде свідчити про порушення відповідачем вимог ч. 2  ст. 19 Конституції України.

Від позивача до суду надійшла заява, в якій вона просила відмовити у задоволенні апеляційної скарги, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Відповідно до статті 311 КАС України справу розглянуто в порядку письмового провадження.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ ТА ВИЗНАЧЕНІ ВІДПОВІДНО ДО НИХ СПІРНІ ПРАВОВІДНОСИНИ

Президент України Указом від 1 серпня 2016 року № 321/2016 «Про призначення суддів» призначив ОСОБА_1 на посаду судді Оріхівського районного суду Запорізької області строком на п`ять років. (а.с. 14)

Наказом голови Оріхівського районного суду Запорізької області від 18 серпня 2016 року № 97 «Про призначення ОСОБА_1 на посаду судді Оріхівського районного суду Запорізької області» позивача зараховано на посаду судді Оріхівського районного суду Запорізької області з 18 серпня 2016 року. (а.с. 17)

Наказом голови Оріхівського районного суду Запорізької області від 13 листопада 2018 року № 11 позивачу встановлено доплату за вислугу років у розмірі 20 % посадового окладу з 18 серпня 2018 року. (а.с. 18)

Наказом начальника ТУ ДСА України в Запорізькій області від 02 серпня 2021 року № 68-ос позивачу з 02 серпня 2021 зупинено виплату доплати до посадового окладу за вислугу років. (а.с. 19)

Не погоджуючись із наказом від 02.08.2021 № 68-ос та з вимогою вчинити певні дії позивач звернулась з позовом до суду.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції дійшов висновку, що обмеження у виплатах доплат суддям, які не відправляють правосуддя, допустимо лише у випадку притягнення їх до кримінальної чи дисциплінарної відповідальності, наслідком чого є відсторонення судді від посади чи від здійснення правосуддя, а будь-які обмеження виплат доплат до посадового окладу суддям, які не здійснюють правосуддя з незалежних від них підстав, є недопустимими та такими, що суперечать    Конституції України    та    Рішенню Конституційного Суду України від 04.12.2018 № 11-р/2018   (справа № 1-7/2018(4062/15). 

Оскільки відповідачем не надано до суду доказів притягнення позивача до кримінальної чи дисциплінарної відповідальності та як наслідок відсторонення позивача від посади чи від здійснення правосуддя, то відповідач протиправно зупинив з 02.08.2021 виплату доплати до посадового окладу за вислугу років судді ОСОБА_1 . 

НОРМИ ПРАВА, ЯКІ РЕГУЛЮЮТЬ СПІРНІ ПРАВОВІДНОСИНИ, ТА ЇХ ЗАСТОСУВАННЯ СУДОМ

Суд апеляційної інстанції зазначає, що позивачем апеляційна скарга на рішення суду не подавалась, а тому перегляд оскарженого судового рішення здійснюється в межах доводів та вимог апеляційної скарги відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України.

Відповідно до статті 130 Конституції України держава забезпечує фінансування та належні умови для функціонування судів і діяльності суддів. У Державному бюджеті України окремо визначаються видатки на утримання судів з урахуванням пропозицій Вищої ради правосуддя. Розмір винагороди судді встановлюється законом про судоустрій.

За унормуванням частини першої статті 135 Закону № 1402-VIII суддівська винагорода регулюється цим Законом та не може визначатися іншими нормативно-правовими актами.

Згідно з ч. 2 статті 135 Закону № 1402-VIII суддівська винагорода виплачується судді з дня зарахування його до штату відповідного суду, якщо інше не встановлено цим Законом. Суддівська винагорода складається з посадового окладу та доплат за: 1) вислугу років; 2) перебування на адміністративній посаді в суді; 3) науковий ступінь; 4) роботу, що передбачає доступ до державної таємниці.

Відповідно до частини третьої статті 135 Закону № 1402-VIII базовий розмір посадового окладу судді становить: 1) судді місцевого суду – 30 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року; 2) судді апеляційного суду, вищого спеціалізованого суду – 50 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року; 3) судді Верховного Суду – 75 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року.

Згідно з частиною п`ятою статті 135 Закону № 1402-VIII суддям виплачується щомісячна доплата за вислугу років у розмірі: за наявності стажу роботи більше 3 років – 15 відсотків, більше 5 років – 20 відсотків, більше 10 років – 30 відсотків, більше 15 років – 40 відсотків, більше 20 років – 50 відсотків, більше 25 років – 60 відсотків, більше 30 років – 70 відсотків, більше 35 років – 80 відсотків посадового окладу.

Відповідно до частин сьомої, восьмої статті 135 Закону № 1402-VIII суддям виплачується щомісячна доплата за науковий ступінь кандидата (доктора філософії) або доктора наук із відповідної спеціальності в розмірі відповідно 15 і 20 відсотків посадового окладу судді відповідного суду.

Суддям виплачується щомісячна доплата за роботу, яка передбачає доступ до державної таємниці, у розмірі залежно від ступеня секретності інформації: відомості та їх носії, що мають ступінь секретності “Цілком таємно”, - 10 відсотків посадового окладу судді відповідного суду; відомості та їх носії, що мають ступінь секретності “Таємно”, - 5 відсотків посадового окладу судді відповідного суду.

Згідно з частиною десятою статті 135 Закону № 1402-VIII суддя, який не здійснює правосуддя (крім випадків тимчасової непрацездатності, перебування судді у щорічній оплачуваній відпустці), не має права на отримання доплат до посадового окладу.

Пунктом 17 розділу ХІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону №  1402-VIII визначено, що повноваження суддів, призначених на посаду строком на п`ять років до набрання чинності цим Законом, припиняються із закінченням строку, на який їх було призначено. Судді, повноваження яких припинилися у зв`язку із закінченням такого строку, можуть бути призначені на посаду судді за результатами конкурсу, що проводиться в порядку, встановленому цим Законом.

Згідно з пунктом 20 розділу ХІІ “Прикінцеві та перехідні положення” Закону №  1402-VIII відповідність займаній посаді судді, якого призначено на посаду строком на п`ять років або обрано суддею безстроково до набрання чинності Законом України «Про внесення змін до Конституції України (щодо правосуддя)» (Закон № 1401-VIII), оцінюється колегіями Вищої кваліфікаційної комісії суддів України в порядку, визначеному цим Законом.

Виявлення за результатами такого оцінювання невідповідності судді займаній посаді за критеріями компетентності, професійної етики або доброчесності чи відмова судді від такого оцінювання є підставою для звільнення судді з посади за рішенням Вищої ради правосуддя на підставі подання відповідної колегії Вищої кваліфікаційної комісії суддів України.

Відповідно до пункту 22 розділу ХІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону №  1402-VIII (в редакції до 01 січня 2020 року) право на отримання суддівської винагороди у розмірах, визначених цим Законом, мають судді, які за результатами кваліфікаційного оцінювання підтвердили відповідність займаній посаді (здатність здійснювати правосуддя у відповідному суді) або призначені на посаду за результатами конкурсу, проведеного після набрання чинності цим Законом.

Судді, які на день набрання чинності цим Законом пройшли кваліфікаційне оцінювання та підтвердили свою здатність здійснювати правосуддя у відповідному суді, до 1 січня 2017 року отримують суддівську винагороду, визначену відповідно до положень Закону України “Про судоустрій і статус суддів”.

Відповідно до пункту 23 розділу ХІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону №  1402-VIII (чинного до 01 січня 2020 року) до проходження кваліфікаційного оцінювання суддя отримує суддівську винагороду, визначену відповідно до положень Закону України «Про судоустрій і статус суддів».

На підставі підпункту 16 пункту 1 розділу I Закону України від 16 жовтня 2019 року №  193-IX “Про внесення змін до Закону України “Про судоустрій і статус суддів” та деяких законів України щодо діяльності органів суддівського врядування” (далі - Закон № 193-IX) виключено пункти 22 і 23 розділу XII “Прикінцеві та перехідні положення” Закону № 1402-VIII (зміст яких наведений вище).

Відповідно до частин першої-третьої статті 133 Закону № 2453-VI (тут і далі – в редакції Закону України від 12 лютого 2015 року № 192-VIII “Про забезпечення права на справедливий суд”) суддівська винагорода регулюється цим Законом, Законом України “Про Конституційний Суд України” та не може визначатися іншими нормативно-правовими актами.

Суддівська винагорода складається з посадового окладу та доплат за: 1) вислугу років; 2) перебування на адміністративній посаді в суді; 3) науковий ступінь; 4) роботу, що передбачає доступ до державної таємниці.

Посадовий оклад судді місцевого суду встановлюється в розмірі 10 мінімальних заробітних плат.

Відповідно до частин п`ятої, сьомої статті 133 Закону № 2453-VI суддям виплачується щомісячна доплата за вислугу років у розмірі: за наявності стажу роботи більше 3 років – 15 відсотків, більше 5 років – 20 відсотків, більше 10 років – 30 відсотків, більше 15 років – 40 відсотків, більше 20 років – 50 відсотків, більше 25 років – 60 відсотків, більше 30 років – 70 відсотків, більше 35 років - 80 відсотків посадового окладу.

Суддям виплачується щомісячна доплата за науковий ступінь кандидата (доктора філософії) або доктора наук з відповідної спеціальності у розмірі відповідно 15 і 20 відсотків посадового окладу судді відповідного суду.

Частиною десятою статті 133 Закону № 2453-VI визначено, що суддя, який не здійснює правосуддя (крім випадків тимчасової непрацездатності, перебування судді у щорічній оплачуваній відпустці), не має права на отримання доплат до посадового окладу.

Положення частин третьої, десятої статті 133 Закону № 2453-VI визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними) згідно з Рішенням Конституційного Суду України від 04 грудня 2018 року № 11-р/2018.

За висновками цього Рішення, Конституційний Суд України вирішив:

« 1. Визнати таким, що не відповідає Конституції України (є неконституційним), положення частини третьої статті 133 Закону України “Про судоустрій і статус суддів” від 7 липня 2010 року № 2453-VI у редакції Закону України «Про забезпечення права на справедливий суд» від 12 лютого 2015 року № 192-VIII. Це положення підлягає застосуванню у його первинній редакції, а саме: «Посадовий оклад судді місцевого суду встановлюється у розмірі 15 мінімальних заробітних плат, визначених законом, що запроваджується поетапно: з 1 січня 2011 року – 6 мінімальних заробітних плат; з 1 січня 2012 року – 8 мінімальних заробітних плат; з 1 січня 2013 року – 10 мінімальних заробітних плат; з 1 січня 2014 року – 12 мінімальних заробітних плат; з 1 січня 2015 року – 15 мінімальних заробітних плат».

2. Визнати таким, що не відповідає Конституції України (є неконституційним), положення частини десятої статті 133 Закону України “Про судоустрій і статус суддів” від 7 липня 2010 року № 2453-VI у редакції Закону України “Про забезпечення права на справедливий суд” від 12 лютого 2015 року № 192-VIII, за яким “суддя, який не здійснює правосуддя (крім випадків тимчасової непрацездатності, перебування судді у щорічній оплачуваній відпустці), не має права на отримання доплат до посадового окладу”, для цілей застосування окремих положень Закону України “Про судоустрій і статус суддів” від 2 червня 2016 року № 1402-VIII, зі змінами, а саме:

- частини першої статті 55 щодо нездійснення суддею правосуддя у зв`язку з неможливістю здійснення правосуддя у відповідному суді, припиненням роботи суду у зв`язку зі стихійним лихом, військовими діями, заходами щодо боротьби з тероризмом або іншими надзвичайними обставинами та з неприйняттям, з незалежних від судді причин, у встановлені строки рішення про його відрядження до іншого суду;

- частини восьмої статті 56, частин першої, другої статті 89 щодо нездійснення суддею правосуддя у зв`язку з обов`язковим проходженням підготовки у Національній школі суддів України для підтримання кваліфікації;

- частини третьої статті 82, частин шостої, сьомої статті 147 щодо нездійснення суддею правосуддя у зв`язку з неприйняттям, з незалежних від судді причин, у встановлені строки рішення про переведення судді на посаду судді до іншого суду того самого або нижчого рівня у випадках реорганізації, ліквідації або припинення роботи суду, в якому такий суддя обіймає посаду судді”.

Відповідно до пункту 3 резолютивної частини Рішення від 04 грудня 2018 року №  11-р/2018, положення частин третьої, десятої статті 133 Закону №  2453-VI у редакції Закону України “Про забезпечення права на справедливий суд” від 12  лютого 2015  року №  192-VIII, які визнані неконституційними пунктами 1, 2 резолютивної частини цього Рішення, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього Рішення.

У пункті 3.4 цього Рішення Конституційний Суд України зазначив, з-поміж іншого, що питання отримання суддею винагороди до проходження ним кваліфікаційного оцінювання регулюється саме Законом № 2453 у редакції Закону № 192, а випадки, коли такий суддя не здійснює правосуддя, визначаються Законом № 1402.

Далі, за текстом Рішення, зазначено, якщо позбавлення судді права на отримання доплат до посадового окладу може бути визнане доцільним та виправданим, зокрема, у випадку притягнення його до кримінальної чи дисциплінарної відповідальності, наслідком якого є відсторонення судді від посади чи від здійснення правосуддя, то позбавлення судді цього права, коли він не здійснює правосуддя через обставини, що не залежать від нього особисто або не обумовлені його поведінкою, як випливає зі змісту положення частини десятої статті 133 Закону №  2453 у редакції Закону №  192, є несправедливим, невиправданим та необґрунтованим.

Застосований законодавцем у положенні частини десятої статті 133 Закону № 2453 у редакції Закону № 192 підхід до об`єднання усіх випадків, коли суддя, який не здійснює правосуддя, не має права на отримання доплат до посадового окладу, не можна визнати виправданим, справедливим та домірним, оскільки такий підхід не враховує особливостей кожної категорії підстав нездійснення правосуддя, ступеня обумовленості таких підстав поведінкою судді та інших законодавчо визначених обставин, а отже, невиправдано призводить до звуження обсягу гарантій незалежності суддів у виді зниження рівня їх матеріального забезпечення.

Конституційний Суд України вважає, що юридичне регулювання, встановлене положенням частини десятої статті 133 Закону № 2453 у редакції Закону № 192, яке поширюється на суддів, які не здійснюють правосуддя через обставини, що не залежать від них особисто або не обумовлені їхньою поведінкою, звужує зміст та обсяг гарантій незалежності суддів, створює загрозу для незалежності як суддів, так і судової влади в цілому, а також передумови для впливу на суддів. Отже, положення частини десятої статті 133 Закону № 2453 у редакції Закону № 192 для цілей застосування окремих положень Закону № 1402 суперечить частинам першій, другій статті 126 Конституції України.

Отже, суддя, який не здійснює правосуддя через обставини, що не залежать від нього особисто або не обумовлені його поведінкою, має право на отримання доплат до посадового окладу з дня ухвалення Рішення Конституційним Судом України від 04 грудня 2018 року № 11-р/2018.

Відповідно до статті 151-2 Конституції України рішення та висновки, ухвалені Конституційним Судом України, є обов`язковими, остаточними і не можуть бути оскаржені.

Зазначений висновок узгоджується із правовою позицією Верховного Суду, викладеній в постановах Верховного Суду від 13 жовтня 2021 року у справі № 120/1655/21-а, від 14 липня 2022 року у справі № 520/14507/21.

За унормуванням пп. 6.1 пункту 6 Європейської хартії щодо статусу суддів від 10 липня 1998 року суддям, які здійснюють суддівські функції на професійній основі, надається винагорода, рівень якої встановлюється з тим, щоб захистити їх від тиску, спрямованого на здійснення впливу на їх рішення, а ще загальніше – на їх поведінку в рамках здійснення правосуддя, тим самим підриваючи їх незалежність і безсторонність.

Пунктом 62 Висновку Консультативної ради європейських судів для Комітету Міністрів Ради Європи щодо стандартів незалежності судової влади та незмінюваності суддів від 1 січня 2001 року № 1 (2001) визначено, що  у цілому важливо (особливо стосовно нових демократичних країн) передбачити спеціальні юридичні приписи щодо убезпечення суддів від зменшення винагороди суддів, а також щодо гарантування збільшення оплати праці суддів відповідно до зростання вартості життя.

Апеляційний суд, вивчивши матеріали справи, встановив, що повноваження позивача як судді припинились 31 липня 2021 року у зв`язку із закінченням строку, на якій її було призначено. Отже, причиною припинення виплати позивачу з 02.08.2021 доплати до посадового окладу за вислугу років як судді  Оріхівського районного суду Запорізької області є закінчення п`ятирічного строку повноважень на посаді судді, незавершення процедури кваліфікаційного оцінювання суддів, тобто, обставини, які не залежали від волі позивача та відповідно з якими Рішення Конституційного Суду України від 04 грудня 2018  року № 11-р/2018 пов`язує неконституційність позбавлення надбавок до посадового окладу судді.

Наявність Актів ревізії окремих питань фінансово-господарської діяльності Територіального управління Державної судової адміністрації України в Запорізькій області від 25.05.2021 № 08.08-20/7, висновків Управління Східного офісу Держаудитслужби в Запорізькій області за результатами ревізії окремих питань фінансово-господарської діяльності територіального управління Державної судової адміністрації України в Запорізькій області за період з 1 січня 2019 року по 31 грудня 2020 року не може бути причиною для вчинення дій і прийняття ТУ ДСА в Запорізькій області рішень, які суперечать чинному законодавству та зазначеному вище рішенню Конституційного Суду України, а тому є неприпустимими.

Таким чином, є правильним висновок суду першої інстанції щодо обмеження у виплатах доплат суддям, які не відправляють правосуддя, допустимо лише у випадку притягнення їх до кримінальної чи дисциплінарної відповідальності, наслідком чого є відсторонення судді від посади чи від здійснення правосуддя, а будь-які обмеження виплат доплат до посадового окладу суддям, які не здійснюють правосуддя з незалежних від них підстав, є недопустимими та такими, що суперечать Конституції України.

На підставі викладеного, суд апеляційної інстанції погоджує висновок суду першої інстанції про визнання протиправним і скасування наказу Територіального управління Державної судової адміністрації України в Запорізькій області від 02.08.2021 № 68-ос “Про зупинення виплати доплати до посадового окладу судді ОСОБА_1 ” і зобов`язання Територіальне управління Державної судової адміністрації України в Запорізькій області провести з 02 серпня 2021 року нарахування та виплатити суддівську винагороду  судді Оріхівського районного суду Запорізької області ОСОБА_1 на підставі частини 2 статті 135 Закону України  «Про судоустрій і статус суддів»  з врахуванням щомісячної доплати за вислугу років у розмірі 20 відсотків посадового окладу, у відповідності до наказу  голови Оріхівського районного суду Запорізької області від 13 листопада 2018 року № 11.

ВИСНОВОК АПЕЛЯЦІЙНОГО СУДУ

За таких обставин колегія суддів вважає, що судом першої інстанції повно та об`єктивно досліджено обставини справи і надано оцінку всім доводам сторін, рішення прийнято з додержанням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, у зв`язку з чим апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду – без змін.

На підставі викладеного, керуючись статтями 242, 243, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

                                             П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Територіального управління Державної судової адміністрації України в Запорізькій області  залишити без задоволення.

Рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 4 серпня 2022 року в адміністративній справі № 280/1222/22 залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду набирає законної сили з дати її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з тієї ж дати.

Суддя - доповідач                                                                      С.Ю. Чумак 

                               суддя                                                            С.В. Чабаненко 

                               суддя                                                            І.В. Юрко