Справа № 303/2547/22

П О С Т А Н О В А
Іменем України

        29 грудня 2022 року м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд у складі:
               судді-доповідача – Кожух О.А.,
               суддів – Джуги С.Д., Мацунича М.В.,
розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження за правилами письмового провадження, без проведення судового засідання, апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» на заочне рішення Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 20 вересня 2022 року (суддя Гутій О.В.) у справі № 303/2547/22 за позовом Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

в с т а н о в и в :

У квітні 2022 року АТ КБ «ПриватБанк» (далі – Банк) звернулося в суд із позовом до ОСОБА_1 , що є правонаступником померлого ОСОБА_2 , про стягнення заборгованості.
Позовні вимоги мотивовано тим, що 14.02.2012 між Банком та ОСОБА_2 укладено договір про надання банківських послуг, шляхом підписання останнім анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку. 
Своїм підписом у анкеті-заяві ОСОБА_2 підтвердив, що підписана ним заява разом із Пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами становить договір про надання банківських послуг.
Банк зазначав, що договір про надання банківських послуг є змішаним договором, містить у собі умови договору банківського рахунку (ст. 1066 ЦК України) та кредитного договору (ст. 1054 ЦК України). 
За умовами вказаного договору позичальнику відкрито кредитний рахунок, видано кредитну картку з установленим кредитним лімітом у розмірі, що вказано у довідці про зміну умов кредитування та обслуговування рахунку, доданій до позовної заяви.
Посилався на те, що згідно з пунктами 2.1.1.2.3 та 2.1.1.2.4 Умов та Правил надання банківських послуг клієнт дав свою згоду, що кредитний ліміт встановлюється за рішенням Банку, і клієнт дав право Банку в будь-який момент змінити кредитний ліміт, а підписання цього договору є прямою у безумовною згодою клієнта щодо прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту, встановленого Банком. 
Банк зазначав, що надалі збільшено ОСОБА_2 розмір кредитного ліміту до 16500 грн.
Оскільки ОСОБА_2 взяті на себе зобов`язання за договором належним чином не виконував, Банк нарахував йому заборгованість станом на 10.12.2020 (дату смерті позичальника) у розмірі 16 250,00 гривень, що є заборгованістю за простроченим тілом кредиту.
ІНФОРМАЦІЯ_1 Бандурчак ОСОБА_3 помер, а його спадкоємцем згідно з повідомленням приватного нотаріуса від 22.09.2021 – є ОСОБА_1 , якому видано свідоцтво про право на спадщину за законом від 23.06.2021 (а.с. 69, 174). 
09.10.2021 Банком було направлено до ОСОБА_1 лист-претензію від 01.10.2021, в якій пред`явлено свої вимоги до спадкоємця (про сплату заборгованості станом на 10.12.2020 у розмірі 16 250,00 гривень), але таку залишено останнім без належного реагування. 
Посилаючись на дані обставини, Банк просив суд стягнути з відповідача ОСОБА_1 заборгованість у розмірі 16 250,00 грн та судові витрати.
Заочним рішенням Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 20.09.2022 у задоволенні позову Банку – відмовлено.
Не погоджуючись із цим рішенням, Банк подав на нього апеляційну скаргу. Посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального і процесуального права, просить рішення місцевого суду скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог.
Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що договір про надання банківських послуг між Банком та ОСОБА_2 укладено у встановленому законом порядку; договір є обов`язковим до виконання; на підставі підписаної анкети-заяви ОСОБА_2 отримав кредитну картку зі встановленим кредитним лімітом, яку активував, користувався, отримував кредитні кошти з власної ініціативи, що слідує з наданого розрахунку заборгованості та виписки по картковому рахунку; кредитні кошти, які надані клієнту та не повернуті у строк передбачений договором – є простроченим кредитом; заборгованість за простроченим кредитом на дату смерті спадкодавця становить 16250 грн. Вказує що місцевий суд не врахував обставину фактичного отримання та використання кредитних коштів. Зазначає, що Банк з дотриманням шестимісячного строку з дня одержання спадкоємцем свідоцтва про право на спадщину, пред`явив свої вимоги до спадкоємця ОСОБА_1 , який на переконання Банку, має доводити розмір успадкованого ним майна. 
Згідно з ч.1 ст.369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Відповідно до ч.13 ст.7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Враховуючи викладене, розгляд даної справи здійснюється в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи та без проведення судового засідання.
Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, судова колегія вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.
Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).
Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.
Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).
Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.
За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.
У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ КБ "ПриватБанк").
Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.
Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
Згідно зі статтею 1049 згаданого Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
За змістом статті 1056-1 ЦК України (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів. Встановлений договором розмір процентів не може бути збільшений банком в односторонньому порядку. Умова договору щодо права банку змінювати розмір процентів в односторонньому порядку є нікчемною.
Згідно із частиною першою статті 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.
Таким чином, в разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі).
Банк, пред`являючи позовні вимоги, просив стягнути заборгованість за простроченим тілом кредиту. 
При цьому Банк не заявляв вимог про стягненні відсотків та неустойки.
Встановлено та з матеріалів справи вбачається, що 14.02.2012 між Банком та ОСОБА_2 укладено договір про надання банківських послуг, шляхом підписання останнім анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку (а.с. 34 та зворот).
В анкеті-заяві зазначено, що ОСОБА_2 згоден з тим, що ця заява разом із Пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами становить між ним та банком договір про надання банківських послуг, а також, що він ознайомився з договором про надання банківських послуг, а також Тарифами банку, які були надані йому для ознайомлення в письмовому вигляді.
Крім того в анкеті-заяві зазначено, що Умови та Правила надання банківських послуг розміщені на сайті www.privatbank.ua. Зазначено, що ОСОБА_2 зобов`язується виконувати вимоги Умов та Правил надання банківських послуг, а також регулярно ознайомлюватися з їх змінами на сайті ПриватБанку www.privatbank.com.ua.
Згідно вказаної анкети-заяви ОСОБА_2 не було зазначено у відповідному полі розміру бажаного кредитного ліміту за платіжною карткою.
Також в анкеті заяві не зазначено, яку саме картку з переліку має намір оформити ОСОБА_2 .
У позовній заяві Банк стверджував, що згідно вказаної анкети-заяви від 14.02.2012 ОСОБА_2 отримав кредитну картку з установленим кредитним лімітом у розмірі, що вказаний у довідці про зміни умов кредитування та обслуговування рахунку, доданій до позовної заяви (а.с. 33).
Згідно з наданою до справи довідкою Банку, ОСОБА_2 було надано за кредитним договором б/н (без зазначення дати укладення договору) 9 кредитних карток (а.с. 62) 
До позовної заяви Банком додано Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна», в якому містяться тарифи щодо чотирьох продуктів – «Універсальна, 30 днів пільгового періоду», «Універсальна, 55 днів пільгового періоду», «Універсальна CONTRAKT» та «Універсальна GOLD» (а.с.35 та зворот).
Також Банком додано до позовної заяви документ? названий ним – Витяг з Умов та правил надання банківських послуг – на російській мові «Извличение из Условий и правил» без перекладу на державну мову (а.с. 36-61).
ІНФОРМАЦІЯ_1 Бандурчак ОСОБА_3 помер, що стверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1 (а.с. 66). 
Його спадкоємцем, згідно з повідомленням приватного нотаріуса від 22.09.2021 – є ОСОБА_1 , якому видано свідоцтво про право на спадщину за законом від 23.06.2021, спадщина складається з житлового будинку у АДРЕСА_1 (а.с. 69, 174). 
09.10.2021 Банком було направлено до ОСОБА_1 лист-претензію від 01.10.2021, в якій пред`явлено свої вимоги до спадкоємця щодо сплати заборгованості станом на 10.12.2020 у розмірі 16 250,00 гривень (а.с. 70). 
Позивач, обґрунтовуючи вимогу про стягнення заборгованості, крім самого розрахунку кредитної заборгованості, посилався на Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна, 30 днів пільгового періоду», «Універсальна, 55 днів пільгового періоду», «Універсальна CONTRAKT» та «Універсальна GOLD», а також Витяг з Умов та правил надання банківських послуг, посилаючись на те, що вони є невід`ємними частинами договору.
Однак, Банком не доведено, яку саме картку отримано ОСОБА_2 із даного переліку, який стосується чотирьох видів карт «Універсальна», також у анкеті-заяві від 14.02.2012 не вказано, який саме вид карти мав намір оформити ОСОБА_2 (а.с.34). 
При цьому в анкеті-заяві позичальника від 14.02.2012 процентна ставка за користування кредитними коштами – не зазначена.
На обґрунтування своїх вимог, до позовної заяви Банком було додано чотири розрахунки заборгованості (загалом за період із 19.12.2013 по 06.12.2021), згідно з якими позивач нарахував ОСОБА_2 заборгованість у розмірі 16 250,00 гривень, що є заборгованістю за простроченим тілом кредиту.
Банк у позовній заяві посилався на те, що згідно з пунктами пунктами 2.1.1.2.3 та 2.1.1.2.4 Умов та Правил надання банківських послуг клієнт дав свою згоду, що кредитний ліміт встановлюється за рішенням Банку, і клієнт дав право Банку в будь-який момент змінити кредитний ліміт, а підписання цього договору є прямою у безумовною згодою клієнта щодо прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту, встановленого Банком. 
З довідки про зміну умов кредитування слідує, що у подальшому, ОСОБА_2 було змінено розмір кредитного ліміту, зокрема 19.12.2013 збільшено розмір кредитного ліміту до 7800 грн; 11.10.2015 – збільшено до 8000 грн; 12.10.2015 – зменшено до 2800 грн; 13.10.2015 – збільшено до 8000 грн; 31.05.2018 – збільшено до 14500 грн; 12.12.2018 – збільшено – до 16500 грн; 27.01.2020 – 16500 грн; 23.12.2020 – зменшено кредитний ліміт до 0 грн (а.с. 33).
Як слідує із наданих Банком розрахунків, позивач нараховував ОСОБА_2 відсотки, котрі не передбачені у підписаній анкеті-заяві від 14.02.2012.
При цьому, із виписки про рух коштів та наданих Банком розрахунків вбачається, що за своєю суттю прострочене тіло кредиту, на яке вказує позивач у своїй позовній заяві, є завуальованими відсотками за користування кредитними коштами, адже до нього входить плата за користування кредитом (Банком зазначено як списання відсотків за використання кредитного ліміту), а не, власне, надані позичальнику в користування кошти.
З указаних доказів слідує, що позивачем до тіла кредиту безпідставно протягом строку користування карткою включено відсотки за користування кредитним лімітом, при цьому Банк самостійно в односторонньому порядку здійснював списання коштів з рахунку ОСОБА_2 на погашення відсотків в непогодженому сторонами розмірі та необумовлених платежів, та таким чином збільшував заборгованість за простроченим тілом кредиту.
При цьому Банк у розрахунках, обчислюючи розмір відсотків, застосовував різні, змінювані Банком, процентні ставки за періоди із: 
19.12.2013 – 26.08.2014 ставку 2,3 % на місяць (27,6 % річних);
01.09.2014 – 26.03.2015 ставку 2,7 % на місяць (32,4 % річних);
01.04.2015 – 30.06.2019 ставку 3,5 % на місяць (42 % річних);
01.07.2019 – 29.02.2020 ставку 3,5 % на місяць та окремо процентну ставку на прострочений кредит 84 % річних;
01.03.2020 – 31.07.2020 ставку 3,5 % на місяць та окремо процентну ставку на прострочений кредит 42% річних;
01.08.2020 – 02.12.2020 ставку 3,4 % на місяць та окремо процентну ставку на прострочений кредит 40,8 % річних.
Таким чином, застосовані Банком процентні ставки у розрахунках заборгованості – не передбачені у підписаній анкеті-заяві від 14.02.2012.
Отже, нарахування заборгованості та відповідне зарахування коштів сплачених на погашення неправомірно нарахованої Банком заборгованості, здійснювались позивачем безпідставно та всупереч умов підписаного договору.
Позивач не довів факту повідомлення ОСОБА_2 та прийняття останнім змінених Банком умов щодо нарахованого збільшеного позивачем розміру відсотків.
Враховуючи, що в підписаних ОСОБА_2 документах відсутня регламентація складових частин поняття «прострочене тіло кредиту», не передбачені застосовані Банком процентні ставки у розрахунках заборгованості, апеляційний суд вважає, що Банком не доведено належними та допустимими доказами, що прострочене тіло кредиту є складовою частиною саме фактично отриманих ОСОБА_2 кредитних коштів, натомість прострочене тіло кредиту, на яке вказує позивач у своїй позовній заяві, є завуальованими відсотками за користування кредитними коштами, адже до нього входить плата за користування кредитом, а тому нарахована Банком заборгованість за простроченим тілом кредиту до стягнення не підлягає.
За таких обставин встановлено, що Банком на підтвердження розміру заборгованості надано неналежні розрахунки, які ґрунтуються на непідписаних ОСОБА_2 . Умовах та Правилах надання банківських послуг та виходять за межі домовленостей за укладеним між Банком та ОСОБА_2 письмовим договором. 
Позивачем не доведено належними та допустимими доказами, що прострочене тіло кредиту є складовою частиною саме фактично отриманих ОСОБА_2 кредитних коштів, не підтверджено існування заборгованості за простроченим тілом кредиту у визначеному Банком розмірі, а тому суд вважає, що заборгованість за простроченим тілом кредиту стягненню не підлягає.
Банк не надав суду належних і допустимих розрахунків заборгованості згідно узгоджених договором умов. 
Самостійно суд зробити такий розрахунок не має можливості, оскільки неправильність розрахунку позивача полягає не в арифметичних діях, а в принципах та підставах нарахування боргу, зарахування коштів, сплачених на погашення неправомірно нарахованої Банком заборгованості, що безумовно впливає на розмір заборгованості, який не може ґрунтуватися на припущеннях. 
Аналізуючи наявні у справі докази у їх сукупності, суд вважав, що позов не підлягає задоволенню за відсутності доказів отримання ОСОБА_2 кредиту в тому розмірі, на який посилався Банк, а також відсутності доказів існування заборгованості за простроченим тілом кредиту в сумі 16250,00 грн.
Підписана Анкета-заява від 14.02.2020 не містить умов щодо сплати процентів у визначеному банком розмірах. 
Посилання позивача на те, що ОСОБА_2 , підписуючи анкету-заяву від 14.02.2020, висловив свою згоду з формою договору та Умовами і Правилами, а сторонами при укладенні договору були досягнуті усі істотні умови – не можуть бути взятими до уваги, оскільки у вказаній анкеті-заяві від 14.02.2020 крім вищевказаного, також відсутня конкретизація Умов та Правил, без їх ідентифікації відповідно до дати, коли вони були затверджені, або станом на яку вони були чинні.
При цьому, судом встановлено, що у наданому витягу з Умов та Правил надання банківських послуг («Извличение из Условий и правил» без перекладу на державну мову), а також на витягу з Тарифів – відсутній підпис ОСОБА_2 . 
За обставинами справи Банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші, також, що саме з цими Тарифами банку був ознайомлений ОСОБА_2 під час підписання заяви, а не з іншими. 
Матеріали справи не містять підтверджень, що саме з наданими позивачем до справи Умовами та Правилами надання банківських послуг ОСОБА_2 був ознайомлений і погодився на їх умови, або ж, що вказані документи на момент отримання кредитних коштів взагалі містили вказані умови, зокрема й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами, та в зазначених в документах, доданих банком до позовної заяви, розмірах і порядках нарахування. 
Велика Палата Верховного Суду у справі №342/180/17 від 03.07.2019 вказала, що Анкета-заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг» та «Тарифами банку» не можуть розцінюватись як стандартна (типова) форма кредитного договору, оскільки вважає, що в даному випадку також неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила частини першої статті 634 ЦК України за змістом якої - договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua) неодноразово змінювалися самим АТ КБ «ПриватБанк» в період - з часу виникнення спірних правовідносин до моменту звернення до суду із вказаним позовом, тобто кредитор міг додати до позовної заяви Витяг з Тарифів та Витяг з Умов у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову. 
За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані ОСОБА_2 . Умови та Правила надання банківських послуг, відсутність у Анкеті-заяві від 14.02.2012 домовленості сторін про сплату відсотків, які Банком нараховувалися та включалися до простроченого тіла кредиту, надані банком Витяг з Тарифів та Витяг з Умов і Правил не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із ОСОБА_2 кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин. 
У даному випадку договірні правовідносини виникли між банком та фізичною особою - споживачем банківських послуг (частина перша статті 11 Закону України від 12 травня 1991 року N 1023-XII «Про захист прав споживачів» (далі - Закон N 1023-XII).
Надані позивачем Умови та Правила надання банківських послуг ПриватБанку, з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил, чи можливості використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, якщо вони не підписані позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені, як у даному випадку - в Анкеті-заяві від 14.02.2012, яка безпосередньо підписана Бандурчаком С.М. 
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 03.07.2019 у справі N 342/180/17 з урахуванням основних засад цивільного законодавства та необхідності особливого захисту споживача у кредитних правовідносинах, зауважила, що пересічний споживач банківських послуг з урахуванням звичайного рівня освіти та правової обізнаності, не може ефективно здійснити свої права бути проінформованим про умови кредитування за конкретним кредитним договором, який укладений у вигляді заяви про надання кредиту та Умов та правил надання банківських послуг, оскільки Умови та правила надання банківських послуг це значний за обсягом документ, що стосується усіх аспектів надання банківських послуг та потребує як значного часу, так і відповідної фахової підготовки для розуміння цих правил тим більше співвідносно з конкретним видом кредитного договору.
Тому відсутні підстави вважати, що при укладенні договору із ОСОБА_2 АТ КБ «ПриватБанк» дотримав вимог, передбачених частиною другою статті 11 Закону N1023-XII, про повідомлення споживача про умови кредитування та узгодження зі споживачем саме тих умов, про які вважав узгодженими Банк.
Крім того, відповідно до ст. 9 ЦПК України цивільне судочинство в судах провадиться державною мовою.
Згідно ч. 1 ст. 12 Закону України «Про судоустрій та статус судів» судочинство і діловодство в судах України провадиться державною мовою.
Отже, у разі, коли письмові докази подаються до суду іноземною мовою, додається їх засвідчений у встановленому порядку переклад українською мовою.
Банк, вказуючи серед додатків до позовної заяви Витяг з Умов та Правил надання банківських послуг, надав до справи документ, складений російською мовою «Извличение из Условий и правил» без перекладу українською мовою.
Враховуючи, що анкета-заява від 14.02.2012 не містить умов про розміри та умови збільшення процентної ставки, порядок її застосування, тому розрахунки заборгованості, виписка про рух коштів не свідчать про те, що з ОСОБА_2 досягнуто домовленості про розмір та порядок нарахування таких відсотків.
Оскільки Банк не довів належними й допустимими доказами тієї обставини, що сторони обумовили у письмовому вигляді розмір тих відсотків, які застосовував при нарахуванні Банк, котрі він завуальовано включав у розмір простроченого тіла кредиту, суд апеляційної інстанції вважає, що місцевий суд дійшов обґрунтованого висновку про відмову в задоволенні вимог про стягнення простроченого тіла кредиту, у зв`язку з безпідставністю цих вимог через відсутність передбаченого обов`язку ОСОБА_2 по їх сплаті позивачу у анкеті-заяві. 
Оскільки Банком не доведено наявність у ОСОБА_2 заборгованості за простроченим тілом кредиту, тому не підлягають задоволенню вимоги до його спадкоємця ОСОБА_1 .
Відтак, висновок місцевого суду про відмову в задоволенні позовних вимог про стягнення простроченого тіла кредиту – є правильним.
Зважаючи на викладене, судова колегія вважає, що судове рішення ухвалено судом першої інстанції з додержанням норм матеріального і процесуального права. Доводи апеляційної скарги висновків місцевого суду не спростовують, тому, у відповідності до ст. 375 ЦПК України, апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а судове рішення – залишити без змін.
Зважуючи на викладене та керуючись нормами ст.368, п. 1 ч. 1 ст.374, ст.375, ст. ст.381, 382,384 ЦПК України, апеляційний суд, -

       п о с т а н о в и в :        

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» – залишити без задоволення.
Заочне рішення Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 20 вересня 2022 року – залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття. Касаційну скаргу на постанову апеляційного суду може бути подано безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. 
Повне судове рішення складено 29 грудня 2022 року.

Суддя-доповідач :        

Судді: