П О С Т А Н О В А 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Справа №  120/10954/22 
Головуючий суддя 1-ої інстанції - Поліщук І.М.   
Суддя-доповідач -  Гонтарук В. М.   
28 лютого 2023 року                                                                                           м. Вінниця

Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
головуючого судді:  Гонтарука В. М. 
суддів:  Білої Л.М.  Матохнюка Д.Б. , 

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Вінницького окружного адміністративного суду від 29 грудня 2022 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Виконавчого комітету Вінницької міської ради про визнання протиправним та скасування рішення, 

В С Т А Н О В И В :

в грудні 2022 року позивач звернувся до суду з позовом до Виконавчого комітету Вінницької міської ради про визнання протиправним та скасування рішення.
Одночасно із позовною заявою позивачем подано заяву про забезпечення даного позову шляхом:
- зупинення дії п. 2.6 рішення Виконавчого комітету Вінницької міської ради від 10.11.2022 №2440 "Про демонтаж самовільно встановлених тимчасових споруд для провадження підприємницької діяльності та малих архітектурних форм на території Вінницької територіальної громади";
- заборони Виконавчому комітету Вінницької міської ради, Вінницькій міській раді, комунальним підприємствам здійснювати дії щодо демонтажу будівлі, яка належить ОСОБА_1 та знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 ) та відключення від електропостачання.
Ухвалою Вінницького окружного адміністративного суду від 29 грудня 2022 року в задоволенні заяви позивача відмовлено.
Не погодившись з прийнятою ухвалою, позивач подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати вказану ухвалу та ухвалити нову постанову, якою скасувати ухвалу Вінницького окружного адміністративного суду від 29 грудня 2022 року та прийняти нову постанову, якою задовольнити заяву позивача про забезпечення адміністративного позову.
В обґрунтування апеляційної скарги апелянт послалась на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права, порушення норм процесуального права, що на його думку, призвело до неправильного вирішення спору.
Як на наявність підстав для забезпечення адміністративного позову, позивач вказує про те, що  відповідно до витягу з оскаржуваного рішення від 10.11.2022 № 2440, вирішено рекомендувати позивачу здійснити демонтаж тимчасової споруди з літнім майданчиком до 30.12.2022, а у разі невиконання - здійснити відключення ТС від електропостачання до 30.12.2022 та доручити здійснити демонтаж тимчасової споруди КП «Вінницька спеціалізована монтажно-експлуатаційна дільниця з організації дорожнього руху» до 01.03.2023. Разом із тим, апелянт вказує на наявність очевидних ознак протиправності п. 2.6 рішення Виконавчого комітету Вінницької міської ради від 10.11.2022 №2440, адже нежитлова будівля, яка їй належить, не є тимчасовою спорудою, а має всі ознаки об`єкту нерухомого майна, яке не введено в експлуатацію (самочинне будівництво). Крім того, заявник зазначила, що знесення нежитлової будівлі, яка їй належить, можливо виключно за рішенням суду.
На переконання апелянта, у разі невиконання вимог оскаржуваного рішення до 30.12.2022, відповідач може демонтувати будівлю власними силами, а оскільки переміщення даної будівлі неможливе без її знецінення та зміни призначення, невжиття заходів забезпечення позову істотно ускладнить поновлення порушених прав позивача, або і взагалі унеможливить.
Відповідач своїм правом, передбаченим ст.ст. 300, 304 КАС України не скористався та не подав відзив на апеляційну скаргу.
Сьомий апеляційний адміністративний суд ухвалою від 07 лютого 2023 року, з урахуванням ст. 311 КАС України, вирішив розглядати дану справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.
За таких умов згідно з ч. 4 ст. 229 КАС України при розгляді справи в порядку письмового провадження фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що остання не  підлягає  задоволенню, виходячи з наступного.
Положеннями ч. 1 ст. 150 КАС України визначено, що суд за заявою учасника справи або з власної ініціативи має право вжити визначені цією статтею заходи забезпечення позову.
Відповідно до ч. 2 ст. 150 КАС України, забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо:
1) невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду; або
2) очевидними є ознаки протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, та порушення прав, свобод або інтересів особи, яка звернулася до суду, таким рішенням, дією або бездіяльністю.
Аналіз наведених норм дозволяє дійти висновку, що забезпечення адміністративного позову - це вжиття адміністративним судом, в провадженні якого знаходиться справа, або до якого буде подано адміністративний позов, певних процесуально-правових заходів щодо охорони прав, свобод та інтересів позивача, які б гарантували виконання рішення суду, у разі задоволення позову. Для задоволення судом поданого позивачем клопотання про забезпечення адміністративного позову останній має обґрунтувати необхідність задоволення такого клопотання та довести, що незадоволення клопотання призведе хоча б до одного із наслідків, передбачених ч. 2 ст. 150 КАС України.
Так, положення ст. 150 КАС України передбачають, що передумовою вжиття заходів для забезпечення позову, є клопотання сторони, в тому рахунку, із зазначенням очевидних ознак можливості заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам позивача. Тобто, у випадку звернення позивача з клопотанням про забезпечення позову він повинен обґрунтувати причини звернення з таким клопотанням. З цією метою обов`язковим є подання доказів наявності фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного заходу забезпечення позову.
Тобто, інститут забезпечення позову є однією з гарантій захисту прав, свобод та законних інтересів позивача в адміністративному процесі, механізмом, який покликаний забезпечити реальне та неухильне виконання судового рішення, прийнятого в адміністративній справі.
Як вбачається зі змісту заяви позивача, остання обґрунтовуючи необхідність забезпечення даного адміністративного позову вказує на наявність очевидних ознак протиправності п. 2.6 рішення Виконавчого комітету Вінницької міської ради від 10.11.2022 №2440, адже нежитлова будівля, яка їй належить, не є тимчасовою спорудою, а має всі ознаки об`єкту нерухомого майна, яке не введено в експлуатацію (самочинне будівництво), а тому його знесення є можливим виключно за рішенням суду.
Водночас, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що сам лише факт звернення позивача до суду приводу оскарження п. 2.6 рішення Виконавчого комітету Вінницької міської ради від 10.11.2022 №2440 не може свідчити про його очевидну протиправність.
Таким чином,  посилання апелянта, як на підставу для забезпечення адміністративного позову, на протиправність рішення Виконавчого комітету Вінницької міської ради від 10.11.2022 №2440 колегія суддів не приймає до уваги, оскільки оцінку спірному рішенню буде надано за наслідками розгляду справи по суті заявлених позовних вимог, а не на стадії розгляду заяви про забезпечення позову.
Аналізуючи доводи апелянта стосовно того, що в разі незастосування заходів забезпечення позову, для відновлення прав позивача необхідно буде докласти значних зусиль та витрат, оскільки переміщення даної будівлі неможливе без її знецінення та зміни призначення, колегія суддів вказує слідуюче.
З матеріалів справи встановлено, що  підпунктом 2.6.1 оскаржуваного рішення від 10.11.2022 № 2440, вирішено рекомендувати позивачу здійснити демонтаж тимчасової споруди з літнім майданчиком до 30.12.2022.
В той же час, підпунктом 2.6.3 рішення від 10.11.2022 № 2440 передбачено, що у разі невиконання п. 2.6.1 призначити уповноваженою особою на виконання демонтажу КП «Вінницька спеціалізована монтажно-експлуатаційна дільниця з організації дорожнього руху», термін проведення демонтажу – до 01.03.2023.
Посилаючись на зміст наведених вище пунктів рішення Виконавчого комітету Вінницької міської ради від 10.11.2022 №2440, заявник зазначає, що у разі не виконання нею вимог рішення до 30.12.2022, відповідач може демонтувати будівлі власними силами.
Разом із тим, вказані посилання заявника ґрунтуються виключно на її власних припущеннях щодо можливого проведення робіт з демонтажу будівлі ще до вирішення по суті адміністративної справи за позовом ОСОБА_1 .
Також, суд не вбачає достатніх підстав для висновку, що невжиття заходів забезпечення позову може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернулася до суду.
На думку суду, ймовірне настання певних негативних наслідків для позивача у спірних правовідносинах ще не є беззаперечним свідченням необхідності вжиття судом заходів забезпечення адміністративного позову. Адже чинне законодавство передбачає захист порушеного права, в тому числі шляхом оскарження відповідних рішень та дій, бездіяльності суб`єкта владних повноважень, чи відшкодування шкоди, заподіяної вчиненими протиправними рішеннями, діями або бездіяльністю суб`єкта владних повноважень, або іншим порушенням прав, свобод та інтересів суб`єктів публічно-правових відносин, що свідчить про наявність механізмів для відновлення прав позивачів, якщо таке буде встановлено при вирішенні спору по суті.
Також, судова колегія зазначає, що позивачем не зазначено, та судом не встановлено жодних обставин, які вказують на те, що станом на час розгляду справи невжиття заходів забезпечення позову може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивачів, за захистом яких вона звернулась до суду.
Враховуючи зазначене, надавши оцінку усім обставинам справи, колегія суддів вважає правильним висновок суду першої інстанції, що доводи заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів забезпечення позову є необґрунтованими, отже на даний час відсутні підстави для забезпечення позову за наведених позивачами обґрунтувань та в обраний позивачами спосіб.
За таких обставин, судова колегія апеляційної інстанції дійшла висновку, що суд першої інстанції в повній мірі надав оцінку усім вказаним обставинам та зібраним по справі доказам, у зв`язку із чим, ухвалив законне та обґрунтоване судове рішення, а тому колегія суддів не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги.
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 315, 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. 
Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд 
П О С Т А Н О В И В :
апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а ухвалу Вінницького окружного адміністративного суду від 29 грудня 2022 року - без змін.
Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає. 

          
Головуючий	 	 	Гонтарук В. М.	
 	 	 	 	
Судді	 	    	Біла Л.М.    Матохнюк Д.Б.