Справа № 345/5771/21 
Провадження № 22-ц/4808/175/23 
Головуючий у 1 інстанції Сухарник І. І. 
Суддя-доповідач ФединякВ.Д. 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
23 березня 2023 року м. Івано-Франківськ
Івано-Франківський апеляційний суд в складі колегії суддів:
головуючого                ФединякаВ.Д.(суддя-доповідач)
суддів:                ВасилишинЛ.В.,МаксютиІ.О.                
секретаря                 Возняк В.Д.
з участю                 ОСОБА_1 та ОСОБА_2 їх представника адвоката
Жовніра М.Й.
ОСОБА_3 та КухараМ.М. їх представника адвоката 
Лопуха З.Я.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на рішення Калуського міськрайонного суду від 21 жовтня 2022 року, ухвалене в складі судді Сухарник І.І. в м. Калуші повний текст складено 31 жовтня 2022 року у справі за позовом ОСОБА_3 та ОСОБА_4 до ОСОБА_2 , ОСОБА_5 , ОСОБА_1 про визнання права власності на спадкове майно, за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_1 , ОСОБА_5 про визнання права власності на спадкове майно в порядку спадкування за законом, за зустрічним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_2 , ОСОБА_5 про визнання спільної сумісної власності на майно подружжя та його поділ,
ВСТАНОВИВ:
У грудні 2021 року ОСОБА_3 та ОСОБА_4 звернулись в суд з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_5 , ОСОБА_1 про визнання права власності на спадкове майно.
Позовні вимоги мотивовані тим, що вони є батьками покійного ОСОБА_6 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 . У визначений законом строк вони як спадкоємці першої черги за законом звернулися до нотаріуса 28 квітня 2021 року та 13 травня 2021 року із заявами про прийняття спадщини та 02 вересня 2021 року про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом. Крім них є інші спадкоємці за законом – дочка ОСОБА_2 та дружина ОСОБА_5 , які не зверталися до нотаріуса із заявами про прийняття спадщини, та ОСОБА_5 подала заяву, що відмовляється від спадщини на їх користь. На момент смерті сина йому належало : земельна ділянка площею 0,7710 га для ведення особистого селянського господарства, земельна ділянка площею 0,2500 га для  будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд та два об`єкти незавершеного будівництва. Постановою приватного нотаріуса Локатир М.В. від 06.09.2021 року їм відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті ОСОБА_6 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 . Посилаючись на те, що вони у встановлений законом строк подали заяву про прийняття спадщину, законна дружина відмовилась від спадщини на їхню користь, вони є спадкоємцями першої черги, просять визнати: за ОСОБА_3 (мати) право власності на спадкове майно, яке залишилося після смерті сина ОСОБА_6 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , а саме на:
-1/2 частину земельної ділянки площею 0,7710 га для ведення особистого селянського господарства, яка розташована на території с. Томашівці, відповідно до державного акту на право приватної власності на землю від 24.12.2002, виданого на підставі рішення Томашівської сільської ради від 30.08.2002;
-1/2 частину земельної ділянки площею 0,2500 га для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, яка розташована на території с. Томашівці, відповідно до державного акту на право приватної власності на землю від 24.12.2002, виданого на підставі рішення Томашівської сільської ради від 30.08.2002;
-1/4  частину будівельних матеріалів, використаних в процесі будівництва  житлового будинку, незавершеного будівництвом, що належали ОСОБА_6 відповідно до договору купівлі-продажу від 29.03.2006;
-1/4  частину будівельних матеріалів, використаних в процесі будівництва  житлового будинку, незавершеного будівництвом, та права забудовника, що належали ОСОБА_6 відповідно до будівельного паспорта на забудову від 21.03.1995.
Визнати за ОСОБА_4 (батьком) право власності на спадкове майно, яке залишилося після смерті сина ОСОБА_6 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , а саме на:
-1/2 частину земельної ділянки площею 0,7710 га для ведення особистого селянського господарства, яка розташована на території с. Томашівці, відповідно до державного акту на право приватної власності на землю від 24.12.2002, виданого на підставі рішення Томашівської сільської ради від 30.08.2002;
-1/2 частину земельної ділянки площею 0,2500 га для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, яка розташована на території с. Томашівці, відповідно до державного акту на право приватної власності на землю від 24.12.2002, виданого на підставі рішення Томашівської сільської ради від 30.08.2002;
-1/4 частину будівельних матеріалів,використаних впроцесі будівництва житлового будинку, незавершеного будівництвом, що належали ОСОБА_6 відповідно до договору купівлі-продажу від 29.03.2006;
-1/4  частину будівельних матеріалів, використаних впроцесі будівництва житлового будинку, незавершеного будівництвом, та права забудовника, що належали ОСОБА_6 відповідно до будівельного паспорта на забудову від 21.03.1995.
У січні 2022 року ОСОБА_2 звернулась в суд з зустрічним позовом до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_1 , ОСОБА_5 про визнання права власності на спадкове майно в порядку спадкування за законом. 
Позовні вимоги мотивовані тим, що її батько ОСОБА_6 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 . За час перебування покійного батька та матері ОСОБА_3 в шлюбі, подружжя спільно набули: житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами по АДРЕСА_1 та придбали за договором купівлі-продажу незавершений будівництвом житловий будинок по АДРЕСА_1 , а також набули у власність дві земельні ділянки площею 0,7710 га для ведення особистого селянського господарства та площею 0,2500 га для  будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд. За згодою батьків всі правовстановлюючі документи були оформлені на батька. З 1999 року вона з матір`ю постійно проживають в будинку по АДРЕСА_1 . Зареєструвати право власності на дане домоволодіння батьки не встигли. ОСОБА_2 вважає, що набуте батьками під час шлюбу нерухоме майно є спільною сумісною власністю подружжя та їх частки відповідно становить по 1/2.У встановленому законом порядку вона звернулася до приватного нотаріуса із заявою про видачу свідоцтва права власності на спадкове майно за законом, яке залишилося після смерті батька. Однак постановою від 01.10.2021 їй було відмовлено у видачі свідоцтва, так як крім неї є інші спадкоємці за законом – ОСОБА_5 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , батьки та дружина спадкодавця, а також незакінчений будівництвом будинок, який був набутий спадкодавцем та підставі договору від 29.03.2006 є спільною сумісною власністю подружжя, тому колишня дружина вправі провести виділ належної їй частки в судовому порядку. ОСОБА_2 зазначає, що була зареєстрована та проживала із спадкодавцем на час смерті, а тому в силу ч. 3 ст. 1268 ЦК України вважається такою, що прийняла спадщину, так як у встановлений ст. 1270 ЦК України строк не заявила про відмову від неї. Вказує, що частково визнає первісний позов, тому просить визнати за нею право власності на спадкове майно, яке залишилося після смерті її батька ОСОБА_6 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , а саме на:
- 1/6 частину земельної ділянки площею 0,7710 га для ведення особистого селянського господарства, яка розташована на території с. Томашівці, відповідно до державного акту на право приватної власності на землю від 24.12.2002, виданого на підставі рішення Томашівської сільської ради від 30.08.2002;
-1/6 частину земельної ділянки площею 0,2500 га для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, яка розташована на території с. Томашівці, відповідно до державного акту на право приватної власності на землю від 24.12.2002, виданого на підставі рішення Томашівської сільської ради від 30.08.2002;
-1/6 ідеальної частки житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, загальною площею 64,4 кв.м., розташованого по АДРЕСА_1 ;
-1/6 ідеальної частки незавершеного будівництва загальною площею 80,3 кв.м., готовністю 66% розташованого по АДРЕСА_1 ;
Стягнути з відповідачів судові витрати та кошти 5 000 грн за надання правничої допомоги.
У січні 2022 року ОСОБА_1 звернулась в суд з зустрічним позовом до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_2 , ОСОБА_5 про визнання спільної сумісної власності на майно подружжя та його поділ.
Позовна заява мотивована тим, що вона з ОСОБА_6 з 20.07.1991 перебувала у зареєстрованому шлюбі, який рішенням Калуського міськрайонного суду від 16.02.2015 розірвано.За час спільного життя подружжя спільно набуло нерухоме майно: побудували житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами по АДРЕСА_1 , придбали за договором купівлі-продажу незавершений будівництвом житловий будинок по АДРЕСА_1 , а також набули у власність дві земельні ділянки площею 0,7710 га для ведення особистого селянського господарства та площею 0,2500 га для  будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд. Реєстрація майна відбулась на ОСОБА_6 . Посилаючись на те, що вказане майно набуте спільно в шлюбі, тому є об`єктом спільного сумісної власності подружжя, просить визнати за нею право власності на майно, яке є спільною сумісною власністю подружжя, а саме на:
-1/2 частину земельної ділянки площею 0,7710 га для ведення особистого селянського господарства, яка розташована на території с. Томашівці, відповідно до державного акту на право приватної власності на землю від 24.12.2002, виданого на підставі рішення Томашівської сільської ради від 30.08.2002;
-1/2 частину земельної ділянки площею 0,2500 га для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, яка розташована на території с. Томашівці, відповідно до державного акту на право приватної власності на землю від 24.12.2002, виданого на підставі рішення Томашівської сільської ради від 30.08.2002;
-1/2 ідеальної частки житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, загальною площею 64,4 кв.м., розташованого по АДРЕСА_1 ;
-1/2 ідеальної частки незавершеного будівництва загальною площею 80,3 кв.м., готовністю 66% розташованого по АДРЕСА_1 ;
Стягнути відповідачів судові витрати та кошти 5 000 грн за надання правничої допомоги.
Рішенням Калуського міськрайонного суду від 21 жовтня 2022 року позов ОСОБА_3 та ОСОБА_4 до ОСОБА_2 , ОСОБА_5 , ОСОБА_1 про визнання права власності на спадкове майно задоволено частково.
Визнано за ОСОБА_3 право власності на спадкове майно, яке залишилося після смерті ОСОБА_6 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , а саме на:
-1/2 частину земельної ділянки площею 0,7710 га для ведення особистого селянського господарства, яка розташована на території с. Томашівці, відповідно до державного акту на право приватної власності на землю від 24.12.2002, виданого на підставі рішення Томашівської сільської ради від 30.08.2002;
-1/2 частину земельної ділянки площею 0,2500 га для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, яка розташована на території с. Томашівці, відповідно до державного акту на право приватної власності на землю від 24.12.2002, виданого на підставі рішення Томашівської сільської ради від 30.08.2002;
-1/4  частину будівельних матеріалів, використаних в процесі будівництва  житлового будинку, незавершеного будівництвом, що належали ОСОБА_6 відповідно до договору купівлі-продажу від 29.03.2006;
-1/4  частину будівельних матеріалів, використаних в процесі будівництва  житлового будинку, незавершеного будівництвом, та права забудовника, що належали ОСОБА_6 відповідно до будівельного паспорта на забудову від 21.03.1995.
Визнано за ОСОБА_4 право власності на спадкове майно, яке залишилося після смерті ОСОБА_6 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , а саме на:
-1/2 частину земельної ділянки площею 0,7710 га для ведення особистого селянського господарства, яка розташована на території с. Томашівці, відповідно до державного акту на право приватної власності на землю від 24.12.2002, виданого на підставі рішення Томашівської сільської ради від 30.08.2002;
-1/2 частину земельної ділянки площею 0,2500 га для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, яка розташована на території с. Томашівці, відповідно до державного акту на право приватної власності на землю від 24.12.2002, виданого на підставі рішення Томашівської сільської ради від 30.08.2002;
-1/4  частину будівельних матеріалів, використаних в процесі будівництва  житлового будинку, незавершеного будівництвом, що належали ОСОБА_6 відповідно до договору купівлі-продажу від 29.03.2006;
-1/4  частину будівельних матеріалів, використаних в процесі будівництва  житлового будинку, незавершеного будівництвом, та права забудовника, що належали ОСОБА_6 відповідно до будівельного паспорта на забудову від 21.03.1995.
В решті позову відмовлено.
В задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_1 , ОСОБА_5 про визнання права власності на спадкове майно в порядку спадкування за законом відмовлено.
Зустрічний позов ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_2 , ОСОБА_5 про визнання спільної сумісної власності на майно подружжя та його поділ задоволено частково.
Визнано об`єктами спільної сумісної власності подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_6 будівельні матеріали, використані в процесі будівництва житлового будинку, незавершеного будівництвом, що належали ОСОБА_6 відповідно до договору купівлі-продажу від 29.03.2006 та будівельні матеріали, використані в процесі будівництва житлового будинку, незавершеного будівництвом, та права забудовника, що належали ОСОБА_6 відповідно до будівельного паспорта на забудову від 21.03.1995.
Визнано за ОСОБА_1 право власності на:
-1/2  частину будівельних матеріалів, використаних в процесі будівництва  житлового будинку, незавершеного будівництвом, що належали ОСОБА_6 відповідно до договору купівлі-продажу від 29.03.2006;
-1/2  частину будівельних матеріалів, використаних в процесі будівництва  житлового будинку, незавершеного будівництвом, та права забудовника, що належали ОСОБА_6 відповідно до будівельного паспорта на забудову від 21.03.1995.
В решті позову відмовлено.
Не погоджуючись з рішенням суду, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій ставить питання про скасування оскаржуваного рішення з ухваленням нового про задоволення її позовних вимог в повному розмірі, посилаючись на те, що суд неповно з`ясував обставини справи, допустив порушення норм матеріального та процесуального права, тому постановив незаконне рішення. Вказує, що судом не враховано ступінь готовності спірного об`єкта – житлового будинку по АДРЕСА_1 та його використання за функціональним призначенням з 1999 року. Зазначене домоволодіння з господарськими будівлями та спорудами побудовано спільно подружжям в установлений законом спосіб, що підтверджується рішенням Томашівської сільської ради від 13 січня 1995 року про виділення 0,25 га на АДРЕСА_1 та надано дозвіл на будівництво житлового будинку, будівельним паспортом на забудову земельної ділянки, довідкою №749 від 22.11.2021 року Войнилівської селищної ради ОТГ Калуського району Івано-Франківської області, згідно якої житловий будинок по АДРЕСА_2 належав ОСОБА_6 та побудований в 1999 році, окрім того до вказано будинку проведено електроенергія та проведено газифікацію. Факт 100% готовності спірного будинку до експлуатації з 1999 року підтверджується також технічним паспортом від 08.12.2021 року на будинок садибного типу з господарськими будівлями та спорудами, який розташований по АДРЕСА_1 , який виготовлений ОКП «Івано- Франківське обласне бюро технічної інвентаризації».Таким чином, зазначене будинковолодіння є об`єктом завершенногобудівнитцва 100% готовності та не може вважатись будівельними матеріалами, використаними в процесі будівництва спірного житлового будинку, як це помилково встановив суд першої інстанції.Також помилковим є висновок суду першої інстанції про те, що державній реєстрації підлягають тільки ті об`єкти нерухомого майна, будівництво яких завершено та які прийняті до експлуатації, оскільки в справі, яка розглядалася, судом не вирішувалось питання державної реєстрації права власності на об`єкт зазначеного будівництва. Крім того, судом першої інстанції помилково встановлено, що набуто у власність земельні ділянки шляхом приватизації із земель комунальної власності, оскільки земельну ділянку площею 0,25 га, виділено на ОСОБА_6 , відповідно до рішення III сесії II скликання Томашівської сільської ради народних депутатів Калуського району Івано-Франківської області від 13 січня 1995 року, за рахунок земель його батька (а не земель комунальної власності), виділено для будівництва жилого будинку і господарських споруд для нашої сім`ї, яка була створена ще 20.07.1991 року, а тому зазначена земельна ділянка не може вважатись особистою приватною власністю, а є спільною сумісною власністю подружжя.
Не погоджуючись з рішенням суду, ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу, в якій ставить питання про скасування оскаржуваного рішення з ухваленням нового про задоволення її позовних вимог в повному розмірі, посилаючись на те, що суд неповно з`ясував обставини справи, допустив порушення норм матеріального та процесуального права, тому постановив незаконне рішення. Вказує, що з моменту фактичного закінчення будівництва житлового будинку по АДРЕСА_1 та вселення в нього, тобто з 1999 року по даний час, постійно, зі своєю мамою ОСОБА_1 , та з моменту народження - зі своєю малолітньою донькою ОСОБА_7 проживає завищезазначеною адресою. Іншого житла не має та ніколи не було. Зазначене житло складається з двох кімнат: кухні та жилої кімнати та реальному поділу воно не підлягає. Вона не відмовлялась від спадщини і вважається такою, що прийняла ,таким чином, судом першої інстанції помилково не враховано положення ч. З ст. 1268 ЦК України.
26 січня 2023 року та 21 лютого 2023 року ОСОБА_3 , ОСОБА_4 подали відзив на апеляційні скарги, в якому доводи апеляційних скарг ОСОБА_1 , ОСОБА_2 заперечили, вважають рішення суду законним та обґрунтованим. Вказують, що судом першої інстанції вірно враховано, що об`єкт незавершеного будівництва відповідно до договору купівлі-продажу від 29 березня 2006 року та об`єкт незавершеного будівництва відповідно до будівельного паспорту забудови від 21 березня 1995 року не прийняті в експлуатацію та не зареєстровані як нерухоме майно, юридично є будівельними матеріалам. Крім того, посилаються на те, що спадкоємець на день смерті хоча і був прописаний з дочкою ОСОБА_2 , проте фактично там не проживав, дочка не подавала заяву про прийняття спадщини, а тому вважається такою, що пропустила строк для прийняття спадщини, тому визнання за нею право власності на 1/6 частку майна після смерті батька є необгрунтованим.
У судовому засіданні ОСОБА_1 , ОСОБА_2 апеляційні скарги підтримали, просять задовольнити подані ними скарги.
ОСОБА_3 , ОСОБА_4 заперечили щодо задоволення апеляційних скарг, вважають рішення суду законним та обгрунтованим.
Заслухавши доповідь судді, пояснення осіб, які берут участь усправі, дослідивши матеріали справи та перевіривши відповідно до ст.367ЦПК України наведені у скарзі доводи, апеляційний суд дійшов висновку про часткове задоволення апеляційних скарг ОСОБА_1 та ОСОБА_2 з таких підстав.
Згідно вимог статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим визнається рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні і які відповідають вимогам закону про їх належність і допустимість, або обставин, що не підлягають доказуванню, а також якщо рішення містить вичерпні висновки суду, що відповідають встановленим на підставі достовірних доказів обставинам, які мають значення для вирішення справи.
Ухвалюючи рішення прочасткове задоволення позову ОСОБА_3 та ОСОБА_4 ,суд першої інстанції виходив з того,що останні звернулися до приватного нотаріуса Калуського районного нотаріального округу Локатир М.В. із заявами про прийняття спадщини, а 02.09.2021 – із заявами про видачу свідоцтва про право на спадщину. В судовому засіданні не здобуто належних та допустимих доказів на підтвердження того, що відповідач-позивач ОСОБА_2 постійно проживала разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, із заявою про прийняття спадщини не зверталась, а тому не може вважатися такою, що прийняла спадщину після смерті батька в силу вимог ч. 3 ст. 1268 ЦК України. Враховуючи наведене, суд прийшов до висновку про відмову в задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_1 , ОСОБА_5 про визнання права власності на спадкове майно в порядку спадкування за законом. З огляду на наведене до кола спадкоємців за законом після смерті ОСОБА_6 входять його батьки ОСОБА_3 , ОСОБА_8 та дружина ОСОБА_5 . Разом з тим, 06.09.2021 дружина спадкодавця ОСОБА_5 подала нотаріусу заяву про відмову від спадщини в користь батьків спадкодавця. В заяві поданій до суду ОСОБА_5 також вказала, що не претендує на спадкове майно після смерті чоловіка. З огляду на наведене, суд прийшов до висновку, що позов ОСОБА_3 та  ОСОБА_4 до   ОСОБА_2 ,   ОСОБА_5 ,  ОСОБА_1 про визнання права власності на спадкове майно слід задоволити частково та визнати за кожним із них право власності на 1/2 частину належних спадкодавцю земельних ділянок та 1/4 частину будівельних матеріалів, використаних в процесі будівництва  житлового будинку, незавершеного будівництвом, що належали ОСОБА_6 , відповідно до договору купівлі-продажу від 29.03.2006 та 1/4  частину будівельних матеріалів,  використаних в процесі будівництва  житлового будинку, незавершеного будівництвом, та права забудовника, що належали ОСОБА_6 відповідно до будівельного паспорта на забудову від 21.03.1995. В решті позову слід відмовити.
Рішення в частині часткового задоволення позову ОСОБА_3 , ОСОБА_4 не оскаржується, а тому не переглядається.
Ухвалене судом першої інстанції рішення не відповідає вимогам закону та матеріалам справи.
Частиною першою статті 8 Конституції України передбачено, що в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Суддя, здійснюючи правосуддя, керується верховенством права (частина перша статті 129 Конституції України).
Суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України (стаття 2 Закону України «Про судоустрій і статус суддів»).
Згідно із ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Статтею 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.
Відповідно до ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.
Згідно вимог ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
Відповідно до ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, що ІНФОРМАЦІЯ_2 у м. Брно в Республіци Чехія помер ОСОБА_6 , що підтверджується виданою 17 березня 2021 року копією свідоцтва про смерть (а.с. 18).
Згідно витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію шлюбу, з 20 липня 1991 року покійний ОСОБА_6 та ОСОБА_1 пребували у зареєстрованому шлюбі, який згідно рішення Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 16.02.2015 року розірваний.
Згідно  копії  свідоцтва  про  народження, батьками   ОСОБА_2   ІНФОРМАЦІЯ_3   є  ОСОБА_6 та ОСОБА_1 (а.с.22).
За час перебування у зареєстрованому шлюбі подружжя, рішенням сесії Томашівської сільської ради Калуського району від 13 січня 1995 року ОСОБА_6 виділено земельну ділянку площею 0,2500 га та відведено в натурі по АДРЕСА_1 для будівництва та обслуговування житлового будинку, надано дозвіл на будівництво й видано технічний паспорт (а.с.30-35).
Рішенням сесії Томашівської сільської ради Калуського району від 30 серпня 2002 року ОСОБА_6 передано у приватну власність земельну ділянку площею 0,2500 га у с. Томашівці Калуського району Івано-Франківськї області призначеної для будівництва та обслуговування житлового будинку, нормативна грошова оцінка якої становить 152 456,77гривень (а.с. 37) та 24 грудня 2002 року йому видано Державний акт про право приватної власності на землю (а.с.29).
Згідно технічного паспорта вказаний об`єкт незавершеного будівництва по АДРЕСА_1 , який розміщений на приватизованій земельній ділянці площею 0,2500 га, складається з житлового будинку (літера А), стодоли (літера Б), стайні (літера В), комори (літера Г), убиральні (літера Д) криниці (№1), воріт (№ 2), огорожі (№ 3, 4) (а.с. 128-132).
З довідки № 00536 від 08.12.2021, виданої ОКП «Івано-Франківське бюро технічної інвентаризації» вбачається, що зі слів заявника вказаний житловий будинок побудований в 1999 року, його інвентаризаційна вартість становить 588 319,00 гривень. Заявником не надано дозвільних документів на виконання зазначеного виду робіт, реєстрація права власності на вказане домоволодіння не проводилася і в силу ст.376 ЦК України вважається самочинним будівництвом (а.с. 133).
Відповідно до довідки №750, виданої 22.1.2021 виконкомом Войнилівської селищної ради вищевказаному домоволодінню присвоєно адресу АДРЕСА_1 (а.с. 135).
Згідно довідки №197 від 26.04.2021 виданої Войнилівською селищною радою об`єднаної територіальної громади Калуського району Івао-Франківської області житлового будинку по АДРЕСА_1 , який розміщений на приватизованій земельній ділянці площею 0,2500 га були зареєстровані та проживали:
-покійний ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_4 , помер ІНФОРМАЦІЯ_2 ;
-ОСОБА_9 1970 р.н. колишня дружина;
-ОСОБА_2 1991 р.н.;
-ОСОБА_7 2012 р.н. внука.
Крім того, згідно договору купівлі-продажу від 29.03.2006, оформленого на ОСОБА_6 ним придбано незакінчений будівництвом будинок готовністю 38% у АДРЕСА_1 (а.с. 23).
Згідно з довідкою на об`єкт незавершеного будівництва № 00537, що знаходиться по АДРЕСА_3 площею забудови 80,3 м.кв, 19% зносу, складає 66 % с. Томашівці Калуського району Івано-Франківськї області, виданою 08.12.2021 ОКП «Івано-Франківське обласне бюро технічної інвентаризації», реєстрація права власності на даний об`єкт незавершеного будівництва не проводилася, а його вартість складає 430 106,00 гривень. Дозвільні документи на будівництво відсутні. (а.с. 143).
Рішенням Томашівської сільської ради від 30.08.2002 ОСОБА_6 передано у приватну власність земельну ділянку площею 0,7710 га призначену для ведення особистого селянського господарства, яка розташована на території с. Томашівці та  24  грудня 2002  року йому  видано Державний  акт  про  право приватної  власності  на  землю.  Нормативна грошова оцінка зазначеної земельної ділянки становить 22 017,27 гривень (а.с.37);
Згідно копії   повторного свідоцтва  про  шлюб,  ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_5 та ОСОБА_10 ІНФОРМАЦІЯ_6 06 лютого 2018 року зареєстрували шлюб, актовий запис №41. Прізвище після реєстрації шлюбу чоловіка ОСОБА_11 , дружини ОСОБА_11 (а.с.26).
Також установлено, що ОСОБА_5 відмовилась від прийняття спадщини після смерті чоловіка, що підтверджується її заявою (а.с.27,205).
Відтак,  спадкоємцями покійного ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_5 , який   помер  ІНФОРМАЦІЯ_2 є батьки ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , які у встановленому законом порядку подали заяви про прийняття спадщини і дочка спадкодавця ОСОБА_2 , яка проживає і зареєстрована разом спадкодавцем за місцем відкриття спадщини та в строк, встановлений статтею 1270 ЦК України не подавала заяви про відмову від неї.
Для правильного вирішення питання щодо права власності на спадкове майно, колегія суддів вважає необхідним встановити склад спадкового майно з врахування періоду перебування спадкодавця у попередньому зареєстрованому шлюбі та коло спадкоємців, які мають право на спадкування.
Частиною першою статті 58 Конституції України передбачено,що закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної діїв часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.
Відповідно до статті 5 ЦК України акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності. Акт цивільного законодавства не має зворотної дії у часі, крім випадків, коли він пом`якшує або скасовує цивільну відповідальність особи. якщо цивільні відносини виникли раніше і регулювалися актом цивільного законодавства, який втратив чинність, новий акт цивільного законодавства застосовується до прав та обов`язків, що виникли з моменту набрання ним чинності.
Згідно із пунктом 1 Прикінцевих положень СК України, з урахуванням відповідних положень ЦК України, цей Кодекс набрав чинності з 01 січня 2004 року. За загальним правилом дії законів та інших нормативно-правових актів у часі (частина перша статті 58 Конституції України) норми СК України застосовуються до сімейних відносин, які виникли після набуття ним чинності, тобто не раніше 01 січня 2004 року. До сімейних відносин, які існували до 01 січня 2004 року, норми СК України застосовуються в частині лише тих прав і обов`язків, що виникли після набуття ним чинності.
З урахуванням зазначених правових норм порядок набуття спільного майна та його правовий режим у цій справі повинен визначатися КпШС України, який був чинним на час набуття спірного нерухомого майна, а поділ майна подружжя має здійснюватися за правилами, передбаченими СК України.
Згідно зі статтею 22 КпШС України майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном. Подружжя користується рівними правами на майно і в тому разі, якщо один з них був зайнятий веденням домашнього господарства, доглядом за дітьми абоз інших поважних причин не мав самостійного заробітку.
Відповідно до статті 28 КпШС України у разі поділу майна, якеє спільною сумісною власністю подружжя, їх частки визнаються рівними.
В окремих випадках суд може відступити від рівності часток подружжя, враховуючи інтереси неповнолітніх дітей або інтереси одного з подружжя, що заслуговують на увагу. Суд може визнати майно, нажите кожнимз подружжя під час їх роздільного проживання при фактичному припиненні шлюбу, власністю кожного з них.
Частиною першою статті 29 КпШС України передбачено, що якщо між подружжям не досягнуто згоди про спосіб поділу спільного майна, то за позовом подружжя або одного з них суд може постановити рішення: про поділ майна в натурі, якщо це можливо без шкоди для його господарського призначення; про розподіл речей між подружжям з урахуваннямїх вартості та частки кожного з подружжя в спільному майні; про присудження майна в натурі одному з подружжя, з покладенням на нього обов`язку компенсувати другому з подружжя його частку грішми.
Аналогічні положення закріплені у статтях 60, 70 СК Українита статті 368 ЦК України.
Відповідно до частини третьої статті 368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.
Частиною другою статті 372 ЦК України встановлено, що у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо іншене встановлено домовленістю між ними або законом.
Об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту (частина перша статті 61 СК України).
Статтею 163 СК України встановлено, що дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.
Згідно із статтею 68 СК України розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно набуте під час шлюбу.
Частиною першою статті 69 СК України передбачено, що дружинаі чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.
Суб`єктивне право на поділ майна, що перебуває на праві спільної сумісної власності подружжя, належить кожному з них незалежно від того, в який момент здійснюється поділ: під час шлюбу або після його розірвання. Поділ може бути здійснений як за домовленістю подружжя, так і за судовим рішенням.
Частиною першою статті 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Згідно із частиною шостою статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Частиною першою статті 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Отже, установлено, що покійний ОСОБА_6 та ОСОБА_1 з  20 липня 1991 року до  16 лютого 2015 року пребували у зареєстрованому шлюбі.
У  період  шлюбу  подружжю рішенням  сесії Томашівської сільської ради Калуського району від 13 січня 1995  року  виділено земельну  ділянку площею 0,2500 га   та  відведено  в  натурі   по АДРЕСА_1   для  будівництва  та  обслуговування  житлового будинку, надано дозвіл на будівництво   й  видано технічний  паспорт (а.с.30-35)  та згідно договору купівлі-продажу від 29.03.2006, оформленого на ОСОБА_6 ними придбано незакінчений будівництвом будинок, що знаходиться по АДРЕСА_3 площею забудови 80,3 м.кв, 19% зносу, складає 66 % с. Томашівці Калуського району Івано-Франківськї області, вартістю 430 106,00 гривень.
Відтак, згідно зі статтей 22,28 КпШС України, 60, 70 СК Українита, 368, 372 ЦК України вищевказане майно є їх спільною сумісною власністю подружжя та у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними.
При цьому колегія суддів виходить із того, що у правовідносинах про поділ майна подружжя предметом доведення є факт перебування сторін у шлюбі та набуття ними спірного майна у період шлюбу, спільність набуття якого презюмується сімейним законодавством, а спростування такої презумпції та доведення такого спростування про набуття спірного майна за особисті кошти покладено на відповідача в силу закону, який має доводити належними та достовірними доказами з дотриманням вимог диспозитивності цивільного процесу саме у тому процесі, у якому вирішуються такі вимоги за участі іншої сторони цього процесу, право якої щодо такого майна ґрунтується саме на такій презумпції, та яка має мати можливість заперечувати такі спростування у визначений процесуальним законом спосіб.
Отже, згідно технічного паспорта об`єкт незавершеного будівництва по АДРЕСА_1 , який розміщений на приватизованій земельній ділянці площею 0,2500 га, складається з житлового будинку (літера А), стодоли (літера Б), стайні (літера В), комори (літера Г), убиральні (літера Д) криниці (№1), воріт (№ 2), огорожі (№ 3, 4), його інвентаризаційна вартість становить 588 319,00 гривень, відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи, чи належно затвердженого проекту вказаного будинку позивачкою суду не подано, реєстрація права власності на вказане домоволодіння не проводилася, тому силу ст.376 ЦК України вважається самочинним будівництвом (а.с. 133). 
Самочинно збудоване нерухоме майно не є об`єктом права власності,   а тому не може бути предметом поділу (виділу) згідно з нормами статей 364, 367 ЦК України.
Зазначена правова позиція висловлена Верховним Судом України у постановах від 04 грудня 2013 року у справі № 6-130цс13, від 30 вересня 2015 року у справі № 6-286цс15 та Верховним Судом у постанові   від 06 березня 2019 року у справі № 61-44133св18.
За змістом частини першої статті 376 ЦК України самочинним вважається будівництво жилого будинку, будівлі, споруди, іншого нерухомого майна, якщо вони збудовані на земельній ділянці, що не була відведена особі, яка здійснює будівництво, або відведена не для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи, чи належно затвердженого проекту, або з істотним порушенням будівельних норм і правил.
Отже, виходячи зі змісту цієї норми, самочинним є будівництво об`єкта нерухомого майна за наявності будь-якої із зазначених умов.
Відсутність дозволу на будівництво, проекту або порушення умов, передбачених у цих документах, спричиняє визнання такого будівництва самочинним відповідно до частини першої статті 376 ЦК України.
Наслідком самочинного будівництва є те, що в особи, яка його здійснила, не виникає права власності на нього як на об`єкт нерухомості (частина друга статті 376 ЦК України).
Відповідно до частини другої статті 331 Цивільного кодексу України ЦК України право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Якщо право власності відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації.
Отже, новостворене нерухоме майно набуває юридичного статусу житлового будинку після прийняття його до експлуатації і з моменту державної реєстрації права власності на нього. Однак до цього, не будучи житловим будинком з юридичної точки зору, об`єкт незавершеного будівництва є сукупністю будівельних матеріалів, тобто речей як предметів матеріального світу, щодо яких можуть виникати цивільні права та обов`язки, відтак є майном, яке за умов, передбачених законом, може належати на праві спільної сумісної власності подружжю.
Така правова позиція висловлена Верховним Судом України у постанові від 16 грудня 2015 року у справі № 6-2710цс15
Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
У постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від18 грудня 2019 року у справі № 916/633/19 вказано, що «частиною 3 статті 331 ЦК України передбачено, що до завершення будівництва (створення майна) особа вважається власником матеріалів, обладнання тощо, які були використані в процесі цього будівництва (створення майна) (абзац перший). У разі необхідності особа, зазначена в абзаці першому цієї частини, може укласти договір щодо об`єкта незавершеного будівництва після проведення державної реєстрації права власності на нього відповідно до закону. Отже, об`єкт незавершеного будівництва за визначенням частини 3 статті 331 ЦК України за своєю правовою природою є сукупністю будівельних матеріалів, які є майном, що належить забудовнику (особі, яка на законних підставах здійснює відповідне будівництво)».
Даказів того, що житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, загальною площею 64,4 кв.м., який розташованого по АДРЕСА_1 побудовано з належно затвердженого проекту позивачкою суду не подано, тому немає підстав для поділу (виділу) самочинно збудованог будинковолодіння чи визнання права ідеальної частки на нього.
За таких обставин, пілягають визнанню спільною сумісною власністю подружжя та право власності за цими особами на будівельні матеріали, використані в процесі будівництва житлового будинку, незавершеного будівництвом загальною вартістю 588 319 грн, який розташований по АДРЕСА_1 , що відповідно до будівельного паспорта на забудову від 21.03.1995 та право власності на незавершене будівництвом житлового будинку, що складає 66% готовності загальною вартістю 430 106 грн, який розташований по АДРЕСА_1 відповідно до договору купівлі-продажу від 29.03.2006.
У частині першій статті 377 ЦК України (в редакції, чинній на момент звернення до суду з позовом у цій справі) передбачено, що до особи, яка набула право власності на житловий будинок (крім багатоквартирного), будівлю або споруду, переходить право власності, право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника (землекористувача).
Згідно частини четвертої статті 120 ЗК України (в редакції, чинній на момент звернення до суду з позовом у цій справі) у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду кількома особами право на земельну ділянку визначається пропорційно до часток осіб у праві власності жилого будинку, будівлі або споруди.
Відповідно до положень статей 81, 116 ЗК України земельна ділянка, одержана громадянином у період шлюбу в приватну власність шляхом приватизації, є його особистою приватною власністю, а не спільною сумісною власністю подружжя. Проте, якщо на такій земельній ділянці знаходиться будинок, будівля, споруда, що є спільною сумісною власністю подружжя, то у разі поділу будинку, будівлі, споруди між подружжям та виділу конкретної частини будинку, будівлі, споруди до особи, яка не мала права власності чи користування земельною ділянкою, переходить це право у розмірі частки права власності у спільному майні будинку, будівлі, споруди відповідно до статей 120 ЗК України, 377 ЦК України (див. висновок у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 21 березня 2018 року у справі у справі № 501/3599/13-ц (провадження № 61-4306св18)».
Отже, якщо на земельній ділянці знаходиться будинок, будівля, споруда, що є спільною власністю подружжя, то у разі поділу будинку, будівлі, споруди між подружжям, виділу їх частини або визначення частки у праві спільної власності до особи, яка не мала права власності чи користування земельною ділянкою, переходить це право у розмірі частки права власності у спільному будинку, будівлі, споруди відповідно до статті 120 ЗК України, статті 377 ЦК України.
Відповідно до положень статей 81, 116 ЗК України земельна ділянка, одержана громадянином у період шлюбу в приватну власність шляхом приватизації, є його особистою приватною власністю, а не спільною сумісною власністю подружжя. Проте, якщо на такій земельній ділянці знаходиться будинок, будівля, споруда, що є спільною сумісною власністю подружжя, то у разі поділу будинку, будівлі, споруди між подружжям та виділу конкретної частини будинку, будівлі, споруди до особи, яка не мала права власності чи користування земельною ділянкою, переходить це право у розмірі частки права власності у спільному майні будинку, будівлі, споруди відповідно до статей 120 ЗК України, 377 ЦК України (див. висновок у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 21 березня 2018 року у справі у справі № 501/3599/13-ц (провадження № 61-4306св18)».
Якщо на земельній ділянці знаходиться будинок, будівля, споруда, що є спільною власністю подружжя, то у разі поділу будинку, будівлі, споруди між подружжям, виділу їх частини або визначення частки у праві спільної власності до особи, яка не мала права власності чи користування земельною ділянкою, переходить це право у розмірі частки права власності у спільному будинку, будівлі, споруди відповідно до статті 120 ЗК України, статті 377 ЦК України.
У пункті 18-2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 16 квітня 2004 року № 7 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» (зі змінами, внесеними постановою Пленуму Верховного Суду України від 19 березня 2010 року № 2) судам роз`яснено, що відповідно до положень статей 81, 116 ЗК України) окрема земельна ділянка, одержана громадянином у період шлюбу в приватну власність шляхом приватизації, є його особистою приватною власністю, а не спільною сумісною власністю подружжя, оскільки йдеться не про майно, нажите подружжям у шлюбі, а про одержану громадянином частку із земельного фонду.
Ураховуючи наведене, не підлягають задоволенню вимоги ОСОБА_1 щодо визнання права спільної сумісної власності подружжя на земельні ділянки площею 0,7710 га призначеної для ведення особистого селянського господарства, яка розташована на території с. Томашівці, відповідно до державного акту на право приватної власності на землю від 24.12.2002, виданого на підставі рішення Томашівської сільської ради від 30.08.2002 та площею 0,2500 га для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, яка розташована на території с. Томашівці, відповідно до державного акту на право приватної власності на землю від 24.12.2002, виданого на підставі рішення Томашівської сільської ради від 30.08.2002, то вони не підлягають поділу, оскільки є особистою власністю ОСОБА_6 відповідно до п.5 ст. 57 СК України.
Таким чином, зустрічний позов ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_2 , ОСОБА_5 про визнання спільної сумісної власності на майно подружжя та його поділ слід задовольнити частково.
Визнати об`єктами спільної сумісної власності подружжя ОСОБА_1 на незавершений будівництвом житловий будинок загальною вартістю 430 106 грн, який розташований по АДРЕСА_1 , що належали ОСОБА_6 відповідно до договору купівлі-продажу від 29.03.2006, яке залишилося після смерті ОСОБА_6 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 та будівельні матеріали, використані в процесі будівництва житлового будинку, незавершеного будівництвом загальною вартістю 588 319 грн, який розташований по АДРЕСА_1 , що належали ОСОБА_6 відповідно до будівельного паспорта на забудову від 21.03.1995.
Визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частину незавершеного будівництвом житлового будинку, що складає 66% готовності загальною вартістю 430 106 грн, який розташований по АДРЕСА_1 , що належали ОСОБА_6 відповідно до договору купівлі-продажу від 29.03.2006;
Визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частину будівельних матеріалів, використаних в процесі будівництва житлового будинку, загальною вартістю 588 319 грн, який розташований по АДРЕСА_1 , що належали ОСОБА_6 відповідно до будівельного паспорта на забудову від 21.03.1995. В решті позовних вимог відмовити.
Щодо позовних вимог про визнання права власності у порядку спадкування за законом за ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ОСОБА_2 після смерті ОСОБА_6 суд виходить з наступного.
Згідно із статтею 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).
Спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи (частина перша та друга статті 1220 ЦК України).
Статтею 1261 ЦК України передбачено, що упершу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.
Встановлено, що батьки ОСОБА_6 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 - ОСОБА_3 та ОСОБА_4 звернулися до приватного нотаріуса Калуського районного нотаріального округу Локатир М.В. із заявами про прийняття спадщини в визначений законом строк відповідно 28 квітня 2021 року та 13 травня 2021 року.
ОСОБА_2 є дочкою покійного ОСОБА_6 та 01.10.2021 подала нотаріусу заяву про видачу свідоцтва про право на спадщину після смерті батька.
За змістом частини третьої статті 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.
Місцем проживання фізичної особи згідно з частиною першою статті 29 ЦК України є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово.
Статтями 2, 3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» передбачено, що реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або її відсутність не можуть бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження.
Встановлено, що згідно довідки № 197 від 26.04.2021, виданої виконкомом Войнилівської селищної ради спадкодавець ОСОБА_6 проживав і був зареєстрований до дня смерті в АДРЕСА_1 . Разом з ним проживали колишня дружина ОСОБА_9 , дочка ОСОБА_2 0, ( підтверджуєть відміткою у паспорті про реєстрацію місця проживання) та внука ОСОБА_7 (а.с. 16).
Відповідно до пунктів 3.21, 3.22 глави 10 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України 22 лютого 2012 року № 296/5, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 22 лютого 2012 року за № 282/20595, спадкоємець, який постійно проживав із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 ЦК України, він не заявив про відмову від неї. У разі відсутності у паспорті такого спадкоємця відмітки про реєстрацію його місця проживання доказом постійного проживання із спадкодавцем може бути: довідка органу реєстрації місця проживання про те, що місце проживання спадкоємця на день смерті спадкодавця було зареєстровано за однією адресою із спадкодавцем.
Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (частина перша статті 1270 ЦКУкраїни).
Для вирішення питання щодо наявності підстав для застосування до спірних правовідносин положень частини третьої статті 1268 ЦК Україниє необхідним встановлення місця проживання спадкодавця і спадкоємця.
Частиною першою статті 29 ЦК України визначено, що місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово.
Право на вибір місця проживання закріплено у статті 33 Конституції України, відповідно до якої кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом.
Під місцем постійного проживання розуміється місце, де фізична особа постійно проживає. Тимчасовим місцем проживання є місце перебування фізичної особи, де вона знаходиться тимчасово (під час перебування у відпустці, відрядженні, зокрема у готелі чи у санаторії, тощо).
Згідно зі статтею 2 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або її відсутність не можуть бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження. Зазначена норма відображає загальний принцип недискримінації за ознакою наявності чи відсутності реєстрації місця проживання чи місця перебування особи.
Згідно із статтями 12, 81 ЦПК Україникожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина перша статті 76 ЦПК України).
Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Доказом постійного проживання разом зі спадкодавцем можуть бути: довідка житлово-експлуатаційної організації, правління житлово-будівельного кооперативу, відповідного органу місцевого самоврядування про те, що спадкоємець безпосередньо перед смертю спадкодавця проживав разом зі спадкодавцем; копія рішення суду, що набрало законної сили, про встановлення факту своєчасного прийняття спадщини; реєстраційний запис у паспорті спадкоємця або в будинковій книзі, який свідчить про те, що спадкоємець постійно проживав разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, та інші документи, що підтверджують факт постійного проживання разом зі спадкодавцем.
Такі висновки містяться у постанові Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 5 лютого 2020 року у справі № 718/3569/18-ц.
Встановлено, що на час відкриття спадщини дочка ОСОБА_2 , як спадкоємець першої черги за законом, постійно проживала разом із спадкодавцем – батьком ОСОБА_6 , що підтверджується довідкою № 197 від 26.04.2021, видану виконкомом Войнилівської селищної ради, заяву про відмову від спадщини не подавала, а отже, вважається такою, що прийняла спадщину відповідно до вимог частини третьої статті 1268 ЦК України. 
Батьки ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , як спадкоємці першої черги за законом, не проживали разом із спадкодавцем – сином ОСОБА_6 , проте подали у встановлений законом строк заяву про прийняття спадщину, а отже, вважається таким, що прийняли спадщину, тому до кола спадкоємців входять: ОСОБА_3 (мати), ОСОБА_4 (батько), ОСОБА_2 (дочка), які спадкують майно в рівних частинах.
На момент смерті ОСОБА_6 був одружений з ОСОБА_5 , однак у визначений законом строк нею не подана заява про прийняття спадщини після смерті чоловіка ОСОБА_6 , подана заява про відмову від спадщини від 06 вересня 2021 року на користь батьків не береться до уваги, оскільки відсутні докази прийняття останньою спадщини у встановлений строк.
Суд апеляційної інстанції при перевірці законності судового рішення не обмежений доводами апеляційної скарги згідно з частиною четвертою статті 367 ЦПК лише в разі, якщо буде виявлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення. За таких умов суд апеляційної інстанції перевіряє справу в повному обсязі.
Ураховуючи  вищенаведене, спадкоємці першої черги за законом після смерті спадкодавця ОСОБА_6 батьки ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та дочка ОСОБА_2  спадкують майно померлого у рівних частках, зокрема:
- частини незавершеного будівництвом житлового будинку, що складає 66% готовності загальною вартістю 430 106 грн, який розташований по АДРЕСА_1 , що належали ОСОБА_6 відповідно до договору купівлі-продажу від 29.03.2006;
- 1/2 частини будівельних матеріалів, використаних в процесі будівництва житлового будинку, загальною вартістю 588 319 грн, який розташований по АДРЕСА_1 , що належали ОСОБА_6 відповідно до будівельного паспорта на забудову від 21.03.1995, до спадкового майна ОСОБА_6 входить:
- земельну ділянку площею 0,7710 га, вартістю 22 017, грн призначену для ведення особистого селянського господарства, яка розташована на території с. Томашівці Калуського району Івано-Франківської області, відповідно до державного акту на право приватної власності на землю від 24.12.2002, виданого на підставі рішення Томашівської сільської ради від 30.08.2002;
- земельну ділянку площею 0,2500 га, вартістю 152 456,77 грн призначену для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, яка розташована по АДРЕСА_1 , відповідно до державного акту на право приватної власності на землю від 24.12.2002, виданого на підставі рішення Томашівської сільської ради від 30.08.2002.
Таким чином, слід визнати за ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ОСОБА_2 право власності на спадкове майно, яке залишилося після смерті ОСОБА_6 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , за кожним по 1/3 частині земельних ділянок площею 0,7710 га площею 0,2500 га, по 1/6 частині незавершеного будівництвом житлового будинку, що складає 66% готовності, загальною вартістю 430 106 грн, який розташований по АДРЕСА_1 , що належали ОСОБА_6 відповідно до договору купівлі-продажу від 29.03.2006 та по 1/6 частині будівельних матеріалів, використаних в процесі будівництва житлового будинку, загальною вартістю 588 319 грн, який розташований по АДРЕСА_1 , що належали ОСОБА_6 відповідно до будівельного паспорта на забудову від 21.03.1995.В решті позову відмовити.
Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.
Згідно вимог п. п. 1, 3, 4 ч. 1, 2 статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону, або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню.
Порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.
Ураховуючи вищенаведене, рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового про про часткове задоволення задволення позову ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та ОСОБА_2 про визнання права власності на спадкове майно та ОСОБА_1 про визнання спільної сумісної власності на майно подружжя та його поділ.
Керуючись ст.374, 376, 382-384, 389-391 ЦПК України, апеляційний суд 
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційні скарги ОСОБА_1 та ОСОБА_2 задовольнити частково. Рішення Калуського міськрайонного суду від 21 жовтня 2022 року скасувати й ухвалити нове рішення.
Позов ОСОБА_3 та ОСОБА_4 до ОСОБА_2 , ОСОБА_5 , ОСОБА_1 про визнання права власності на спадкове майно задовольнити частково.
Визнати за ОСОБА_3 право власності на спадкове майно, яке залишилося після смерті ОСОБА_6 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , а саме на:
-1/3 частину земельної ділянки площею 0,7710 га, вартістю 22 017, грн призначеної для ведення особистого селянського господарства, яка розташована на території с. Томашівці Калуського району Івано-франківської області, відповідно до державного акту на право приватної власності на землю від 24.12.2002, виданого на підставі рішення Томашівської сільської ради від 30.08.2002;
-1/3 частину земельної ділянки площею 0,2500 га, вартістю 152 456,77 грн призначеної для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, яка розташована по АДРЕСА_1 , відповідно до державного акту на право приватної власності на землю від 24.12.2002, виданого на підставі рішення Томашівської сільської ради від 30.08.2002;
-1/6  частину незавершеного будівництвом житлового будинку, що складає 66% готовності, загальною вартістю 430 106 грн, який розташований по АДРЕСА_1 , що належали ОСОБА_6 відповідно до договору купівлі-продажу від 29.03.2006;
-1/6  частину  будівельних матеріалів, використаних в процесі будівництва  житлового будинку, загальною вартістю 588 319 грн, який розташований по АДРЕСА_1 , що належали ОСОБА_6 відповідно до будівельного паспорта на забудову від 21.03.1995.
В решті позову відмовити.
Визнати за ОСОБА_4 право власності на спадкове майно, яке залишилося після смерті ОСОБА_6 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , а саме на:
-1/3 частину земельної ділянки площею 0,7710 га, вартістю 22 017, грн. призначеної для ведення особистого селянського господарства, яка розташована на території с. Томашівці Калуського району Івано-Франківської області, відповідно до державного акту на право приватної власності на землю від 24.12.2002, виданого на підставі рішення Томашівської сільської ради від 30.08.2002;
-1/3 частину земельної ділянки площею 0,2500 га, вартістю 152 456,77 грн призначеної для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, яка розташована по АДРЕСА_1 , відповідно до державного акту на право приватної власності на землю від 24.12.2002, виданого на підставі рішення Томашівської сільської ради від 30.08.2002;
- 1/6  частину незавершеного будівництвом житлового будинку, що складає 66% готовності, загальною вартістю 430 106 грн, який розташований по АДРЕСА_1 , що належали ОСОБА_6 відповідно до договору купівлі-продажу від 29.03.2006;
-1/6  частину  будівельних матеріалів, використаних в процесі будівництва  житлового будинку загальною вартістю 588 319 грн, який розташований по АДРЕСА_1 , що належали ОСОБА_6 відповідно до будівельного паспорта на забудову від 21.03.1995.
В решті позову відмовити.
Зустрічний позов ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_1 , ОСОБА_5 про визнання права власності на спадкове майно в порядку спадкування за законом задовольнити частково.
Визнати за ОСОБА_2 право власності на спадкове майно, яке залишилося після смерті ОСОБА_6 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , а саме на:
-1/3 частину земельної ділянки площею 0,7710 га, вартістю 22 017, грн призначеної для ведення особистого селянського господарства, яка розташована на території с. Томашівці Калуського району Івано-Франківської області, відповідно до державного акту на право приватної власності на землю від 24.12.2002, виданого на підставі рішення Томашівської сільської ради від 30.08.2002;
-1/3 частину земельної ділянки площею 0,2500 га, вартістю 152 456,77 грн призначеної для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, яка розташована по АДРЕСА_1 , відповідно до державного акту на право приватної власності на землю від 24.12.2002, виданого на підставі рішення Томашівської сільської ради від 30.08.2002;
- 1/6  частину незавершеного будівництвом житлового будинку, що складає 66% готовності, загальною вартістю 430 106 грн, який розташований по АДРЕСА_1 , що належали ОСОБА_6 відповідно до договору купівлі-продажу від 29.03.2006;
- 1/6  частину  будівельних матеріалів, використаних в процесі будівництва  житлового будинку загальною вартістю 588 319 грн, який розташований по АДРЕСА_1 , що належали ОСОБА_6 відповідно до будівельного паспорта на забудову від 21.03.1995.
В решті позову відмовити.
Зустрічний позов ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_2 , ОСОБА_5 про визнання спільної сумісної власності на майно подружжя та його поділ задоволено частково.
Визнати об`єктами спільної сумісної власності подружжя ОСОБА_1 на незавершений будівництвом житловий будинок загальною вартістю 430 106 грн, який розташований по АДРЕСА_1 , що належали ОСОБА_6 відповідно до договору купівлі-продажу від 29.03.2006, яке залишилося після смерті ОСОБА_6 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 та будівельні матеріали, використанні в процесі будівництва  житлового будинку, незавершеного будівництвом загальною вартістю 588 319 грн, який розташований по АДРЕСА_1 , що належали ОСОБА_6 відповідно до будівельного паспорта на забудову від 21.03.1995.
Визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/2  частину незавершеного будівництвом житлового будинку, що складає 66% готовності загальною вартістю 430 106 грн, який розташований по АДРЕСА_1 , що належали ОСОБА_6 відповідно до договору купівлі-продажу від 29.03.2006;
Визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/2  частину  будівельних матеріалів, використаних в процесі будівництва  житлового будинку, загальною вартістю 588 319 грн, який розташований по АДРЕСА_1 , що належали ОСОБА_6 відповідно до будівельного паспорта на забудову від 21.03.1995.
В решті позову відмовити.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Повний текст постанови складений 31 березня 2023 року.

Судді:                                                         В.Д.Фединяк
                                                                       Л.В.Василишин
                                                                І.О.Максюта