Справа №950/2721/21 	Головуючий у суді 1-ї інстанції - Косолап  В. М.	
Номер провадження 33/816/55/23 	Суддя-доповідач Філонова Ю. О. 	
Категорія  130 КУпАП  	  	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 березня 2023 року суддя Сумського апеляційного суду Філонова Ю. О. ,розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Суми справу про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою захисника особи, що притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 – адвоката Шаповал О.О. на постанову судді Лебединського районного суду Сумської області від 21 вересня 2022 року, якою 

ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянин України, проживаючий в АДРЕСА_1 , не працюючий

притягнутий до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.130 КУпАП і на нього накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 17 000 грн з позбавленням права керувати транспортними засобами строком 1 рік.

Постановлено стягнути з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір в сумі 454,00 грн - 

В С Т А Н О В И В:

Постановою судді Лебединського районного суду Сумської області від 21 вересня 2022 року  водій ОСОБА_2 був притягнутий до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.130 КУпАП і на нього було накладене адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 17 000 грн з позбавленням права керувати транспортними засобами строком 1 рік за те, що він 05.12.2021 о 17 год. 23 хв. в м. Лебедин по вул. Січова, 94 керував автомобілем ВАЗ 21214 н/з НОМЕР_1 з явними ознаками алкогольного сп`яніння, а саме запах алкоголю з порожнини рота, порушення координації рухів, від проходження медичного огляду на визначення стану алкогольного сп`яніння відмовився у присутності двох свідків чим порушив вимоги п. 2.5 Правил дорожнього руху.

Не погодившись з вказаним судовим рішенням захисник особи, що притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_2 – адвокат Шаповал О.О. подала апеляційну скаргу, в якій просила скасувати постанову судді Лебединського районного суду Сумської області від 21 вересня 2022 року, провадження по справі закрити у зв`язку з відсутністю складу та події вказаного адміністративного правопорушення. 
В обґрунтування вимог апеляційної скарги вказувала, що 05.12.2021 року гр. ОСОБА_2 в м. Лебедин, по вулиці Січова був зупинений працівниками поліції, причиною зупинки назвали те, що ОСОБА_2 вчинив ДТП по вулиці Сумська в місті Лебедин за участю автомобіля ВАЗ та те, що нібито він перебуває в стані алкогольного сп`яніння. ОСОБА_2 пояснив, що алкогольні напої не вживав, жодним чином правила дорожнього руху не порушував, жодних ДТП не вчиняв. Відповідно до відповіді на адвокатський запит, відділення поліції №3 (м. Лебедин) в Сумській області повідомило, що згідно облікових даних АІПС “Цунамі” 05.12.2021 реєстрації про скоєння ДТП за участю автомобіля ВАЗ в м. Лебедин не значиться.
Зазначала, що після довгих перемовин, ОСОБА_2 було запропоновано пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння в лікувальному закладі, на що він беззаперечно погодився, але прибувши до медичного закладу відносно ОСОБА_2 було складено протокол про адміністративне правопорушення.
Наголошувала, що не зафіксовано категоричної відмови ОСОБА_2 пройти обстеження в медичному закладі.

На думку апелянта, пояснення свідків не можуть бути застосовані судом в якості доказу, оскільки не відображають факт здійснення ОСОБА_2 порушення п. 2.5. ПДР та відповідно ч. 1 ст. 130 КУпАП, оскільки не підтверджують факт відмови ОСОБА_2 від проходження огляду на стан сп`яніння.
Звертала увагу суду на те, що свідки ОСОБА_3 та ОСОБА_4 в судовому засідань допитані не були.

Вказувала, що суддя надаючи оцінку поясненням свідків повністю їх перекручує, визнаючи той факт, що відмову повинні підтвердити свідки. Вказані пояснення свідків жодним чином не підтверджують відмови ОСОБА_2 пройти обстеження в медичному закладі.
Зазначала, що всупереч вимог Інструкції із застосування органами та підрозділами поліції технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, затвердженої наказом МВС України від 18.12.2018 року № 1026, відеозапис з нагрудної відеокамери поліцейського є не суцільним, неповними і не відображає повної картини щодо фіксації події вчиненого адміністративного правопорушення, переривається на важливих моментах.
Наголошувала апелянт про те, що в судому засіданні 21.09.2022 року під час дослідження відеозаписів правопорушення, які зафіксовано нагрудною відеокамерою поліцейського вона заявила клопотання про ознайомлення з “Свойствами диску”, її клопотання було задоволено та встановлено, що відеофайли на оптичному диску створені 08.12.2021 року, а протокол про адміністративне правопорушення складено 05.12.2021 року, тобто через 3 дні після зазначених подій, крім того це не суцільний файл, а “нарізка” відео файлів. Так на оптичному диску записано 7 відеофайлів, з них:файл «1.1 відео свідків» без дати зйомки (із матеріалів справи не можна встановити на який пристрій велась зйомка, яким чином вони були добуті та додані до матеріалів справи); файл «2» – дата зйомки – 2017/02/17 (дата зйомки не відповідає даті складання протоколу, у нас події 2021 року); файл «3» - без дати зйомки (із матеріалів справи не можна встановити на який пристрій велась зйомка, яким чином вони були добуті та додані до матеріалів справи); файл «4» – дата зйомки 2017/02/17 (дата зйомки не відповідає даті складання протоколу, у нас події 2021 року); файл «5» - (на даному файлі вбачається що пропозицію пройти огляд, ознайомлення з його правами та складання протоколу здійснюють зовсім різні працівники поліції, хоча повинна роботи це одна особа), відеозапис закінчується в 18:13:37 - що підтверджує, що час складання протоколу не відповідає дійсності, так як в цей час ОСОБА_2 просив викликати до нього адвоката (час складання протоколу).
На думку апелянта, при складанні протоколу про адміністративне правопорушення не був фактично дотриманий порядок фіксації відмови водія т/з від проведення огляду в закладі охорони здоров`я, внаслідок чого істотно порушені права та законні інтереси ОСОБА_2 , як вже зазначалося запис не є суцільним, та перезаписаний через 3 дні, тому цей доказ необхідно вважати недопустимим доказом, що тягне за собою визнання недопустимими усіх доказів у справі.

Вказувала, що перебуваючи в медичному закладі ОСОБА_2 був фактично затриманим, про що він неодноразово наголошував, протягом всього часу спілкування з працівниками поліції вони вимагали визнати факт вчинення ним ДТП тому йому необхідно пройти медичний огляд, але ДТП ОСОБА_2 не вчиняв, що підтверджується матеріалами справи.
Зазначала, що на прохання скористатися правовою допомогою, ОСОБА_2 фактично нав`язували адвоката “Стеценка”.

Звертала увагу апелянт на те, що в даному конкретному випадку працівники поліції навіть не склали протокол про адміністративне затримання.
Наголошувала, що працівниками поліції були грубо порушені конституційні права ОСОБА_2 .

На думку апелянта, в даному випадку установлений порядок направлення водія для проходження медичного огляду з метою встановлення стану алкогольного сп`яніння дотримано не було, оскільки матеріали справи не містять направлення на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Судове засідання 17 березня 2023 року відбулося без участі всіх учасників виходячи з таких обставин. Так, в судове засідання призначене на 17 березня 2023 року на 10 год. 00 хв. до апеляційного суду ні ОСОБА_2 , ні його захисник – адвокат Шаповал О.О., в черговий раз, не з`явились, клопотань про відкладення розгляду справи не подавали.
Однак, апеляційний суд не вбачає підстав для чергового відкладення судового розгляду виходячи з наступного :
Так, у провадженні апеляційного суду дана справа про адміністративне правопорушення за ч. 1 ст. 130 КУпАП відносно ОСОБА_2 перебуває з жовтня 2022 року. 
Розгляд даної справи було призначено на 08-30 годину 02 листопада 2022 року, разом з тим 31 жовтня 2022 року захисник ОСОБА_2 – адвокат Шаповал О.О. надіслала заяву, в якій просила відкласти розгляд справи у зв`язку з її хворобою, а 01 листопада 2022 року від ОСОБА_2 також надійшла заява про відкладення розгляду справи в зв`язку з тим, що він знаходиться на лікуванні, вказані заяви були задоволені, розгляд справи відкладено на 10-00 год. 16 грудня 2022 року.
13 грудня 2022 року від захисника ОСОБА_2 – адвоката Шаповал О.О. надійшло повторне клопотання про відкладення судового розгляду справи, призначеної на 10-00 год. 16 грудня 2022 року в зв`язку з її хворобою, а 14 грудня 2022 року і від ОСОБА_2 також надійшла заява про відкладення розгляду справи в зв`язку з тим, що він знаходиться на лікуванні, вказані клопотання було задоволено, розгляд справи було відкладено на 11-00 год. 24 січня 2023 року.
24 січня 2023 року від захисника ОСОБА_2 – адвоката Шаповал О.О. надійшло чергове клопотання про відкладення судового розгляду справи, призначеної на 11-00 год. 24 січня 2023 року в зв`язку з її хворобою, вказане клопотання було задоволено, розгляд справи було відкладено на 13-00 год. 14 лютого 2023 року.
07 лютого 2023 року від захисника ОСОБА_2 – адвоката Шаповал О.О. знову надійшло клопотання про відкладення судового розгляду справи, призначеної на 13-00 год. 14 лютого 2023 року в зв`язку з її хворобою, а 14 лютого 2023 року від ОСОБА_2 також надійшла заява про відкладення розгляду справи в зв`язку з тим, що він має проблеми зі здоров`ям, вказані клопотання було задоволено, розгляд справи було відкладено на 10-00 год. 17 березня 2023 року.
Відповідно до ч. 1 ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», українські суди при вирішенні справ застосовують Конвенцію та практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) як джерело права.
У частинах 1-3 статті 6 Європейської Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод вказано, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.
Ратифікуючи Конвенцію, Україна взяла на себе обов`язки гарантувати кожній особі права та свободи, закріплені в Конвенції, включаючи право на справедливий судовий розгляд протягом розумного строку.
Поняття справедливого судового розгляду передбачає можливість для особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, бути присутнім на засіданні. Ця можливість випливає із об`єкта і цілі ст. 6 ЄСПЛ, оскільки здійснення прав, гарантованих ст.6 Конвенції, передбачає можливість вказаної особи бути вислуханою, а також необхідність перевірити точність її тверджень і співставити їх з матеріалами судової справи.
Європейський суд з прав людини в рішенні від 07 липня 1989 року у справі "Юніон Аліментаріа проти Іспанії" зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосується безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.
У рішенні в справі "Каракуця проти України" Європейський суд з прав людини зазначив, що заявники повинні проявляти належну зацікавленість у розгляді їхньої справи.
Рішенням Європейського суду з прав людини у справі "Нешев проти Болгарії" від 28 жовтня 2004 року визначено, що сторона, яка задіяна в ході судового розгляду справи, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитись провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.
Практикою Європейського суду з прав людини, яка є преюдиційною, також встановлено, що якщо заявники у визначений законом термін не виявили належної зацікавленості у розгляді їхньої справи та своєчасно не звертались до суду за інформацією щодо стану розгляду їх справи їх права на доступ до правосуддя не є порушеними.
Разом з тим, керуючись практикою Європейського суду з прав людини, суд виходить з того, що реалізуючи п.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух. З цього приводу прецедентним є рішення Європейського суду з прав людини у справі «Круз проти Польщі» від 19.06.2001 року. У вказаному Рішенні зазначено, що право на суд не є абсолютним, воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за самою своєю природою потребує регулювання з боку держави.
З аналізу зазначених норм Конвенції та практики ЄСПЛ вбачається, що питання про порушення ст. 17 Конвенції, яка закріплює один із основоположних принципів Конвенції принцип неприпустимості зловживання правами, може поставати лише у сукупності з іншою статтею Конвенції, положення якої у конкретному випадку дають підстави для висновку про зловживання особою наданим їй правом та потребою з боку держави регулювання доступу до суду.
Враховуючи вищезазначене, а також ті обставини, що ОСОБА_2 , знаючи, що в апеляційному суді на розгляді перебуває апеляційна скарга її захисника, в судові засідання не з`являється, письмових пояснень чи доповнень не направляв, тому апеляційний суд дійшов висновку, що ОСОБА_2 не бажає приймати участь у апеляційному перегляді даної справи.
Отже, обставини неявки у судові засідання ОСОБА_2 , якому було повідомлено про місце та час судового розгляду, дають підстави стверджувати про неналежне здійснення ним своїх процесуальних прав і виконання процесуальних обов`язків.
За таких обставин, враховуючи принцип судочинства, зазначений у практиці ЄСПЛ, яким визнано пріоритет публічного інтересу над приватним, а також те, що дана справа про адміністративне правопорушення перебуває на розгляді в апеляційному суді вже тривалий час, з метою її розгляду у розумні строки, апеляційний суд не вбачає підстав для чергового відкладення та вважає за можливе здійснити розгляд поданої захисником ОСОБА_2 - адвокатом Шаповал О.О. апеляційної скарги на постанову судді Лебединського районного суду Сумської області від 21 вересня 2022 року, у відсутність апелянтів, і у даному випадку їх права на доступ до правосуддя, не є порушеними, оскільки положення ст. 268 КУпАП не передбачають обов`язкову присутність особи, стосовно якої розглядається справа за ст. 130 КУпАП.

Тому, перевіривши матеріали справи про адміністративне правопорушення, дослідивши доводи апеляційної скарги,  наявні в провадженні відеофайли, апеляційний суд дійшов наступних висновків. 

Згідно з ст. 245 КУпАП завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи та вирішення її в точній відповідності із законом.
Відповідно до вимог ст. 280 КУпАП, суд, при розгляді справи про адміністративне правопорушення, крім іншого, зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Зі змісту ст. 252 КУпАП вбачається, що оцінка доказів при розгляді справ про адміністративні правопорушення ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні усіх обставин справи в їх сукупності.
Згідно зі ст. 251 КУпАП на основі доказів встановлюється наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, поясненнями свідків та ін.
Доказами у справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на підставі яких у визначеному законом порядку встановлюється наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інших обставин справи, що мають значення для її правильного вирішення. Ці фактичні дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.
Згідно з п. 27 Постанови Пленуму ВСУ № 14 від 23.12.2005 року «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті», відповідальність за ст. 130 КУпАП несуть особи, які керують транспортними засобами у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції. Керування транспортним засобом слід розуміти як виконання функцій водія під час руху такого засобу. Правопорушення вважається закінченим з того моменту, як він почав рухатись.
Дослідивши матеріали справи апеляційний суд вважає, що висновок судді про винуватість ОСОБА_2 у вчиненні правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП, є обґрунтованим і відповідає фактичним обставинам справи, оскільки підтверджується наступними доказами:
- протоколом про адміністративне правопорушення серії ААБ № 178520 від 05.12.2021 року, який відповідає вимогам ст. 256 КУпАП щодо змісту, оскільки в протоколі зазначено дату його складання, дані про службову особу, яка його склала, та особу, що притягується до адміністративної відповідальності, місце, час вчинення та суть правопорушення, нормативний акт, який передбачає відповідальність за дане правопорушення, в протоколі зазначено про те, що від підпису, отримання копії та письмового пояснення ОСОБА_2 відмовився в присутності 2 свідків (а.с. 2); 
- письмовими поясненнями свідків ОСОБА_5 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 від 05.12.2021 (а.с. 4, 5, 6);
- відеозаписами, в тому числі з нагрудної камери поліцейського, здійснений згідно зі ст. 40 Закону України «Про Національну поліцію».
Зокрема відеозаписом (файл «2») зафіксовано рух автомобіля ВАЗ 21214 д.н.з. НОМЕР_1 , яким керує ОСОБА_2 . Після встановлення особи водія, поліцейський пропонує останньому пройти огляд для визначення стану алкогольного сп`яніння на місці зупинки або у закладі охорони здоров`я тому числі пояснюючи це наявністю запаху алкоголю із автомобіля. У подальшому ОСОБА_2 вказує на те, що проходитиме огляд на стан сп`яніння у лікарні. 
На іншому відеозаписі (файл «4»), зафіксовані події, які відбувалися в закладі охорони здоров`я, куди доставлено ОСОБА_2 для проходження огляду на стан сп`яніння, зокрема на питання поліцейського про те чи буде проходити ОСОБА_2 огляд на стан сп`яніння в закладі охорони здоров`я останній відповідає «ні, не буду» (8 секунда). Також, після того, як поліцейський пояснив, що в такому разі буде складено протокол за ст. 130 КУпАП, ОСОБА_2 говорить «составляй». Відеозаписом (файл «5») також зафіксована відмова ОСОБА_2 від проходження огляду на стан сп`яніння.

Так, адміністративна відповідальність за ч. 1 ст. 130 КУпАП, крім іншого, настає за відмову особи, яка керує т/з, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан сп`яніння, а тому  поліцейським  правильно установлені як факт керування т/з особою із ознаками сп`яніння, так і факт відмови цієї особи від проходження огляду щодо стану алкогольного сп`яніння в присутності 2-х свідків. Оскільки зазначена норма матеріального закону є бланкетною, тобто відсилає до інших нормативно правових актів чи підзаконних нормативно правових актів, які передбачають конкретні обов`язки учасників дорожнього руху, у тому числі осіб, які керують т/з, і встановлюють єдиний порядок дорожнього руху на всій території України, то у протоколі та у постанові присутнє посилання на порушення ОСОБА_2 вимог п. 2.5 ПДР, згідно яких водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану сп`яніння, порядок якого закріплений у ст. 266 КУпАП, розділі Х «Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі», розділах І-ІІІ «Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції» і «Порядку направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду».
Направлення особи для огляду на стан алкогольного сп`яніння і проведення такого огляду здійснюється в порядку, визначеному КМУ (ч. 6 ст. 266 КУпАП), а згідно вимог ч. 2-3 ст. 266 КУпАП огляд водія на стан алкогольного сп`яніння проводиться поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів, у разі незгоди водія на проведення огляду на стан алкогольного сп`яніння поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів або в разі незгоди з його результатами огляд проводиться в закладах охорони здоров`я. 
Необхідно зауважити, що положення ст. 266 КУпАП не регламентують дії поліцейського та не визначають порядок і форму фіксації ним відмови водія (особи, яка керує т/з) від проведення огляду в закладі охорони здоров`я, а тому у разі вчинення вказаними особами таких дій поліцейському слід керуватись п. 7, 8 «Порядку направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду» та п. 6 розділу Х «Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі», оскільки лише ці нормативно-правові та підзаконні нормативно-правові акти регламентують процедуру фіксації відмови водія (особи, яка керує т/з) від проведення огляду як на місці зупинки т/з, так і у закладі охорони здоров`я.
Так, відповідно п. 7, 8 «Порядку направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду», водій т/з, що відмовився від проведення огляду на місці зупинки т/з або висловив незгоду з його результатами, направляється поліцейським для проведення огляду до відповідного закладу охорони здоров`я, а у разі відмови водія т/з від проведення огляду в закладі охорони здоров`я поліцейський в присутності 2-х свідків складає протокол про адміністративне правопорушення, у якому зазначає ознаки сп`яніння і дії водія щодо ухилення від огляду.
Аналогічну вимогу містить і п. 6 розділу Х «Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі», затвердженої наказом МВС від 07.11.2015 № 1395, зареєстрованої в МЮУ 10.11.2015 № 1408/27853 (із послідуючими змінами), згідно якої у разі відмови водія т/з від проведення огляду в закладі охорони здоров`я поліцейський в присутності 2-х свідків складає протокол про адміністративне правопорушення, у якому зазначає ознаки сп`яніння і дії водія щодо ухилення від огляду.
Вказані вище вимоги законодавства України про адміністративні правопорушення були дотримані  працівниками  поліції при складанні протоколу.
Таким чином, ОСОБА_2 , щодо якого були підстави вважати, що він перебуває у стані алкогольного сп`яніння, повинен був пройти відповідний огляд на стан такого сп`яніння у встановленому законом порядку, тому зазначена вище вимога поліцейського є законною і обґрунтованою, а водій в усякому випадку не мав права ігнорувати вимоги законодавства України про адміністративні правопорушення, так як «будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі» (рішення ЄСПЛ від 29.06.2007 у справі «О`Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» (O’Halloran and Francis v. the United Kingdom), заяви № 15809/02 і № 25624/02), у зв`язку з чим апеляційний суд вважає, що працівником поліції при складанні відносно ОСОБА_2 протоколу про адміністративне правопорушення дотримані в повному обсязі усі вимоги процесуальних норм, права та законні інтереси останнього, попри доводи апелянта про те, що процедура проведення огляду не відповідає нормам чинного законодавства.
Враховуючи наведені обставини, суд апеляційної інстанції вважає, що досліджені докази в своїй сукупності, попри твердження апелянта, підтверджують винуватість ОСОБА_2 у вчиненні ним адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП.

Щодо тверджень апелянта про те, що не зафіксовано категоричної відмови ОСОБА_2 пройти обстеження в медичному закладі, то їх апеляційний суд вважає необґрунтованими, оскільки вони спростовуються дослідженим відеозаписом, з якого вбачається неодноразова відмова ОСОБА_2 від проходження огляду в медичному закладі( файли «4» і «5»).

Щодо доводів апелянта про те, що пояснення свідків не можуть бути застосовані судом в якості доказу, оскільки не відображають факт здійснення ОСОБА_2 порушення п. 2.5. ПДР та відповідно ч. 1 ст. 130 КУпАП не підтверджують факт відмови ОСОБА_2 від проходження огляду на стан сп`яніння, то їх апеляційний суд визнати обґрунтованими не може, оскільки письмові пояснення свідків підтверджують факт керування ОСОБА_2 транспортного засобу, разом з тим, як вбачається з дослідженого відеозапису, свідки ОСОБА_3 та ОСОБА_4 перебували в медичному закладі при відмові ОСОБА_2 від проходження огляду.
Твердження апелянта про те, що свідки ОСОБА_3 та ОСОБА_4 в судовому засідань допитані не були, апеляційний суд вважає безпідставними, оскільки як вбачається з матеріалів справи ні ОСОБА_2 , ні його захисник не заявляли клопотань про допит вищевказаних свідків.

Щодо доводів апелянта про те, що всупереч вимог Інструкції із застосування органами та підрозділами поліції технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, затвердженої наказом МВС України від 18.12.2018 року № 1026, відеозапис з нагрудної відеокамери поліцейського є не суцільним, неповними і не відображає повної картини щодо фіксації події вчиненого адміністративного правопорушення, переривається на важливих моментах, то їх апеляційний суд визнає необґрунтованими, оскільки досліджені відеозаписи є безперервними, послідовними та підтверджують обставини, зазначені в протоколі про адміністративне правопорушення.

До тверджень апелянта про те, що працівниками поліції були порушені права ОСОБА_2 , апеляційний суд відноситься критично, оскільки вони спростовуються дослідженим відеозаписом, з якого вбачається, що ОСОБА_2 не був позбавлений можливості скористатися правовою допомогою, разом з тим, вів себе неадекватно, в зв`язку з чим, працівники поліції змушені були перешкоджати йому в намірі втекти від них.

Щодо доводів апелянта про те, що в даному випадку установлений порядок направлення водія для проходження медичного огляду з метою встановлення стану алкогольного сп`яніння дотримано не було, оскільки матеріали справи не містять направлення на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, то їх апеляційний суд визнає безпідставними, оскільки ОСОБА_2 притягується до адміністративної відповідальності за порушення п.2.5 ПДР України, тобто за відмову від проходження огляду на стан сп`яніння.
Неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права, які б були підставою для скасування постанови судді, апеляційним судом не встановлено.
З огляду на зазначене, оскаржувана постанова судді є законною та обґрунтованою, а отже підстави для її зміни чи скасування відсутні.

Керуючись ст. 294 КУпАП України, –

П О С Т А Н О В И В:

Постанову судді Лебединського районного суду Сумської області від 21 вересня 2022 року, якою ОСОБА_2 притягнутий до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП і на нього накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 17 000 грн з позбавленням права керувати транспортними засобами строком 1 рік, залишити без зміни, а  апеляційну скаргу захисника особи, що притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_2 – адвоката Шаповал О.О. на цю постанову – без задоволення. 
Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно, є остаточною і оскарженню не підлягає. 

Суддя Сумського апеляційного суду	Філонова Ю. О.