ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 531/1338/21  Номер провадження 22-ц/814/1912/23	Головуючий у 1-й інстанції Попов М. С.  Доповідач ап. інст. Чумак О. В.	

П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 лютого 2023 року 	м. Полтава	

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Полтавського апеляційного суду в складі: 
головуючого судді Чумак О.В., 
суддів Дряниці Ю.В., Пилипчук Л.І.
за участю секретаря Владімірова Р.В.
розглянула у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Полтаві цивільну справу за апеляційною скаргою  ОСОБА_1 на рішення Карлівського районного суду Полтавської області від 06 липня 2022 року, ухвалене суддею Поповим М.С., повне рішення складено 11 липня 2022 р., у справі за позовом  ОСОБА_1 до  ОСОБА_2 про поділ нерухомого майна подружжя набутого під час шлюбу; зустрічним позовом  ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ нерухомого майна подружжя набутого під час шлюбу.
Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача,

в с т а н о в и л а:

  ОСОБА_1 звернувся до місцевого суду із позовною заявою до відповідачки ОСОБА_1 , у якій просить здійснити поділ нерухомого майна між сторонами, визнавши за ним право власності на частину нерухомого майна, набутого під час перебування у шлюбі: на будинок і земельну ділянку, які розташовані по АДРЕСА_1 і зареєстровані на праві власності за ОСОБА_1 .
В подальшому ОСОБА_1 звернулася до суду з зустрічним позовом, пізніше надала заяву про зміну предмета позову та просить суд визнати спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_2 транспортні засоби: марки КАМАЗ, модель 5320,тип -ЗАГАЛЬНИЙ ВАНТАЖНИЙ БОРТОВИЙ, 1990 року випуску, об`єм двигуна – 10850, зареєстрований 10 травня 2017 року за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП - НОМЕР_1 ; марки ГКБ, модель 8350, тип – ЗАГАЛЬНИЙ ПРИЧІП ПР-БОРТОВИЙ-Е, 1990 року випуску, зареєстрований 27 серпня 2016 року за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП – НОМЕР_1 ; марки YAMAHA, модель JOG, тип – МОПЕД-А1, 1993 року випуску, об`єм двигуна – 49 куб.см.,зареєстрований 24 квітня 2013 року за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП – НОМЕР_1 . Також просить визнати за ОСОБА_2 право власності на 1/2 частину: транспортних засобів: марки КАМАЗ, модель 5320, тип - ЗАГАЛЬНИЙ ВАНТАЖНИЙ БОРТОВИЙ, 1990 року випуску, об`єм двигуна – 10850, зареєстрований 10 травня 2017 року за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП -  НОМЕР_1 ; марки ГКБ, модель 8350, тип – ЗАГАЛЬНИЙ ПРИЧІП ПР-БОРТОВИЙ-Е, 1990 року випуску, зареєстрований 27 серпня 2016 року за  ОСОБА_1 ,  ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП –  НОМЕР_1 ; марки YAMAHA, модель JOG, тип – МОПЕД-А1, 1993 року випуску, об`єм двигуна – 49 куб. см., зареєстрований 24 квітня 2013 року за ОСОБА_1 ; та визнати за   ОСОБА_1 право власності на 1/2 частину: транспортних засобів: марки КАМАЗ, модель 5320, тип - ЗАГАЛЬНИЙ ВАНТАЖНИЙ БОРТОВИЙ, 1990 року випуску, об`єм двигуна – 10850, зареєстрований 10 травня 2017 року за  ОСОБА_1 ; марки ГКБ, модель 8350, тип – ЗАГАЛЬНИЙ ПРИЧІП ПР-БОРТОВИЙ-Е, 1990 року випуску, зареєстрований 27 серпня 2016 року за ОСОБА_1 ,  ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП –  НОМЕР_1 ; марки YAMAHA, модель JOG, тип – МОПЕД-А1, 1993 року випуску, об`єм двигуна – 49 куб. см., зареєстрований 24 квітня 2013 року за  ОСОБА_1 ,  ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП –  НОМЕР_1 . Стягнути з  ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 грошову компенсацію вартості 1/2 частини транспортного засобу марки ВАЗ, модель 2109, типу кузова – ЗАГАЛЬНИЙ ЛЕГКОВИЙ ХЕТЧБЕК-В, 1989 року випуску, об`єм двигуна – 1100 куб. см., що був зареєстрований 19 липня 2017 року за ОСОБА_1 , та який був відчужений 13 серпня 2021 року, що складає 29116, 00 грн., а також судові витрати.

У первісному позові позивач зазначає, що 28.04.2007 р. сторони зареєстрували шлюб. Три роки тому у подружжя почалися непорозуміння, а близько двох років тому відповідачка за первісним позовом почала пропонувати позивачу за первісним позовом залишити будинок та передати їй більшу частину майна, яке вони набули під час перебування у шлюбі. Дружина сховала документи на придбаний ними будинок та частину рухомого майна. На даний час сторони не ведуть сімейний бюджет та господарство. Відповідачка за первісним позовом пропонувала свої варіанти поділу майна, але позивач вважає, що вони не відповідають принципам розумності та співмірності. Під час перебування у шлюбі сторонами було набуто різне майно, у тому числі, у 2010-2011 вони придбали будинок по АДРЕСА_1 , загальною площею 50 кв.м. На подвір`ї розташований сарай, що розділений на літню кухню і курник. Земельна ділянка, на якій розташований будинок, складає близько 2000 кв.м. Під час купівля будинку, його було зареєстровано за відповідачем за первісним позовом. Позивач вважає, що має право на частину всього спірного нерухомого майна, яке набувалося в інтересах сім`ї. Відповідачка за первісним позовом, на думку позивача, не згодна на будь-який розумний поділ майна, тому він змушений був звертатися до суду з даним позовом.
У зустрічному позові позивачка зазначає, що вона з ОСОБА_1 проживала та вела спільне господарство. 28.04.2007 сторони зареєстрували шлюб, у 2007 у них народилася дочка ОСОБА_3 , а у 2016 народився син ОСОБА_4 . Відповідач за зустрічним позовом звернувся до суду з позовною заявою, де просить поділити нерухоме майно подружжя, набуте під час шлюбу: будинок та земельну ділянку по АДРЕСА_1 . При поданні позову ОСОБА_1 не зазначає інше майно, придбане у шлюбі, та яке також підлягає поділу. Тому позивачка була змушена звертатися до суду з зустрічним позовом, де зазначила все майно, що підлягає поділу.

Рішенням Карлівського районного суду Полтавської області від 06 липня 2022 року в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ нерухомого майна подружжя, набутого під час шлюбу, відмовлено.
Зустрічні позовні вимоги ОСОБА_2 задоволено.
Визнано спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_2 транспортні засоби:
1)марки КАМАЗ, модель 5320, тип - ЗАГАЛЬНИЙ ВАНТАЖНИЙ БОРТОВИЙ, 1990 року випуску, об`єм двигуна – 10850, зареєстрований 10 травня 2017 року за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП - НОМЕР_1 ;
2)марки ГКБ, модель 8350, тип – ЗАГАЛЬНИЙ ПРИЧІП ПР-БОРТОВИЙ-Е, 1990 року випуску, зареєстрований 27 серпня 2016 року за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП – НОМЕР_1 ;
3)марки YAMAHA, модель JOG, тип – МОПЕД-А1, 1993 року випуску, об`єм двигуна – 49 куб. см., зареєстрований 24 квітня 2013 року за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП – НОМЕР_1 .
Визнати за ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП – НОМЕР_2 , право власності на 1/2 частину: транспортних засобів:
1)марки КАМАЗ, модель 5320, тип - ЗАГАЛЬНИЙ ВАНТАЖНИЙ БОРТОВИЙ, 1990 року випуску, об`єм двигуна – 10850, зареєстрований 10 травня 2017 року за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП - НОМЕР_1 ;
2)марки ГКБ, модель 8350, тип – ЗАГАЛЬНИЙ ПРИЧІП ПР-БОРТОВИЙ-Е, 1990 року випуску, зареєстрований 27 серпня 2016 року за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП – НОМЕР_1 ;
3)марки YAMAHA, модель JOG, тип – МОПЕД-А1, 1993 року випуску, об`єм двигуна – 49 куб. см., зареєстрований 24 квітня 2013 року за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП – НОМЕР_1 .
Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП – НОМЕР_1 , право власності на 1/2 частину: транспортних засобів:
1)марки КАМАЗ, модель 5320, тип - ЗАГАЛЬНИЙ ВАНТАЖНИЙ БОРТОВИЙ, 1990 року випуску, об`єм двигуна – 10850, зареєстрований 10 травня 2017 року за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП - НОМЕР_1 ;
2)марки ГКБ, модель 8350, тип – ЗАГАЛЬНИЙ ПРИЧІП ПР-БОРТОВИЙ-Е, 1990 року випуску, зареєстрований 27 серпня 2016 року за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП – НОМЕР_1 ;
3)марки YAMAHA, модель JOG, тип – МОПЕД-А1, 1993 року випуску, об`єм двигуна – 49 куб. см., зареєстрований 24 квітня 2013 року за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП – НОМЕР_1 .
Стягнуто з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП – НОМЕР_1 ,зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , на користь ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП – НОМЕР_2 , зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_1 , грошову компенсацію вартості 1/2 частини транспортного засобу марки ВАЗ, модель 2109, типу кузова – ЗАГАЛЬНИЙ ЛЕГКОВИЙ ХЕТЧБЕК-В, 1989 року випуску, об`єм двигуна – 1100 куб. см., що був зареєстрований 19 липня 2017 року за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП – НОМЕР_1 , та який був відчужений 13 серпня 2021 року, що складає 29116 (двадцять дев`ять тисяч сто шістнадцять) гривень 00 копійок.
Стягнуто з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП – НОМЕР_1 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , на користь ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП – НОМЕР_2 , зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_1 , понесені судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 1711 (одна тисяча сімсот одинадцять) гривень 99 копійок.
Стягнуто з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП – НОМЕР_1 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , на користь держави недоплачену суму судового збору в розмірі 32 (тридцять дві) гривні 00 копійок.

На рішення суду першої інстанції позивач ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення в частині відмови у задоволенні позову ОСОБА_1 , ухвалити нове про задоволення його позову.
Також просить скасувати рішення в частині стягнення з нього грошової компенсації 1/2 частки транспортного засобу марки ВАЗ, модель 2109, тип кузова – ЗАГАЛЬНИЙ ЛЕГКОВИЙ ХЕТЧБЕК-В, 1989 року випуску, об`єм двигуна – 1100 куб. см., що був зареєстрований 19 липня 2017 року, що складає 29116,00 грн. Ухвалити нове рішення в цій частині про відмову у задоволенні позову в цій частині.
В обґрунтування доводів апеляційної скарги вказує, що рішення суду не відповідає нормам матеріального і процесуального права, та фактичним обставинам справи.
Зазначає, що під час шлюбу між сторонами набуто нерухоме майно у вигляді житлового будинку та земельної ділянки, які є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя та підлягає поділу в рівних частках.
Не погоджується з розміром компенсації вартості 1/2 частки за транспортний засіб ВАЗ 2109, оскільки він був проданий за 1500 грн. Доказів про вартість автомобіля ОСОБА_1 не надала.

У відзиві на апеляційну скаргу відповідачка по зустрічному позову ОСОБА_1 просить залишити без задоволення апеляційну скаргу та без змін рішення місцевого суду, яке вважає законним і обґрунтованим.
В частині розподілу транспортних засобів рішення сторонами не оскаржується, в зв`язку з чим апеляційним судом не переглядається.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-поповідача, позивача, представника відповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково, з наступних підстав.
       Згідно з частиною першою статті 367 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.
       Пунктом 2 частини 1 статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвали у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.
Відповідно до статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. 
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Рішення суду першої інстанції не в повній мірі відповідає вказаним вимогам.
Суд першої інстанції встановив, і це підтверджується матеріалами справи, що 28.04.2007 року сторони зареєстрували шлюб у відділі РАЦС Карлівського РУЮ, що підтверджено доданою копією свідоцтва про шлюб.
Відповідно до договору купівлі-продажу житлового будинку від 22.09.2010 року ОСОБА_1 придбала житловий будинок з господарсько-побутовими спорудами номер АДРЕСА_1 , розташований на земельній ділянці Карлівської міської ради Полтавської області площею 90,08 га, кадастровий номер 532168000:50:001:0455, та складається в цілому з житлового будинку літ. «А-1», житловою площею 24,7 кв.м., загальною площею 46,3 кв.м., сараю «Б», вбиральні «В», погребу вхідного «Г», огорожі «№1», огорожі «№2», колодязя питного, сараю «Д».
Згідно свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 07.07.2015 року відповідачка ОСОБА_1 є власником земельної ділянки за адресою АДРЕСА_1 площею 0,08 га для будівництва і обслуговування житлового будинку і господарських споруд, що розташовані за даною адресою (присадибна ділянка) (а.с. 199).
Станом на 16.08.2021 року виготовлено технічний паспорт на будинок садибного типу за адресою адресою АДРЕСА_1 , у якому мається примітка про те, що на збудовану будівлю гаража «Е», сараю «Ж», сараю «З» не надано документи, що дають право на виконання будівельних робіт або засвідчують прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів. (а.с.172-176).
Також судом першої інстанції встановлено, що 19.07.2017 року за позивачем зареєстровано право власності на автомобіль ВАЗ, модель 2109, типу кузова ЗАГАЛЬНИЙ ЛЕГКОВИЙ ХЕТЧБЕК-В, 1989 року випуску, об`єм двигуна 1100 куб. см. (а.с.87), який, позивачем без згоди дружини ОСОБА_1 , було відчужено 13.08.2021, тобто перереєстровано на нового власника, що підтверджується інформацією РСЦ ГСЦ МВС в Полтавській області (а.с.58).
Крім того, як встановлено судом першої інстанції і вказана обставина не оспорюється сторонами, що в період шлюбу, а саме: 10.05.2017 за позивачем ОСОБА_1 зареєстровано право власності на автомобіль марки КАМАЗ, модель 5320, тип - ЗАГАЛЬНИЙ ВАНТАЖНИЙ БОРТОВИЙ, 1990 року випуску, об`єм двигуна - 10850, 27.08.2016 зареєстровано право власності на ГКБ, модель 8350, тип ЗАГАЛЬНИЙ ПРИЧІП ПР-БОРТОВИЙ-Е, 1990 року випуску, а 24.04.2013 на мопед марки YAMAHA, модель JOG, тип МОПЕД-А1, 1993 року випуску, об`єм двигуна 49 куб. см.
Відмовляючи у задоволенні позову в частині розподілу нерухомого майна, суд першої інстанції виходив з того, що на території спірного домоволодіння мають місце самочинно побудовані об`єкти, а саме гараж та два сараї, тому поділ нерухомого майна подружжя є неможливим.

Колегія суддів не погоджується з висновками суду першої інстанції, з огляду на таке.
Частиною першою статті 15 Цивільного кодексу України передбачено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
Згідно з частиною першою статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Суд також може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках.
Згідно із статтею 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).
Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.
Тлумачення статті 61 СК України свідчить, що спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу, можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були набуті.
Відповідно до частини першої статті 69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.
Згідно з положеннями частини першої статті 70 СК України та частини другої статті 372 ЦК Україниу разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності, частки майна співвласників є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.
Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу, відповідно до частин другої, третьої статті 325 ЦК України можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати, незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. Згідно із частиною третьою статті 368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.
Зазначені норми закону свідчать про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Ця презумпція може бути спростована, й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує.        
Як вбачається з матеріалів справи, і не спростовано відповідачкою ОСОБА_1 , житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами номер АДРЕСА_1 , розташований на земельній площею 90,08 га були придбані позивачем та відповідачем за час перебування в шлюбі.
За таких обставин, вказане майно підпадає під визначення об`єкту права спільної сумісної власності подружжя і встановлення такого факту не суперечить вимогам законодавства.
Враховуючи вищезазначені вимоги закону, а також презумпцію спільності права власності на майно, набуде сторонами в період шлюбу, колегія суддів вважає обґрунтованими вимоги позивача ОСОБА_1 про визнання житлового будинку з господарськими будівлями і спорудами за адресою АДРЕСА_1 спільною сумісною власністю подружжя в рівних частках.
Саме такий поділ майна з урахуванням наведених вище норм права та встановлених у справі обставин, відповідає критеріям законності та справедливості.
При цьому, колегія суддів не погоджується з висновком суду, що наявність самочинно побудованих господарських будівель, виключає можливість розподілу спільного майна подружжя, оскільки вказані будівлі не прилягають до житлового будинку, а також інших господарських побудов, які являлись об`єктом купівлі - продажу відповідно до договору, укладеного відповідачкою ОСОБА_1 в період шлюбу з ОСОБА_1 , та не спростовують факту належності даного нерухомого майна подружжю. 
Крім того, предметом позову є визнання права власності на ідеальну частку у спільному майні подружжя, а не реальний розподіл домоволодіння з визначенням конкретних будівель та споруд, що підлягають виділенню кожній із сторін.
Також, як вбачається з матеріалів справи,згідно свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 07.07.2015 року відповідачка ОСОБА_1 є власником земельної ділянки за адресою АДРЕСА_1 площею 0,08 га для будівництва і обслуговування житлового будинку і господарських споруд, що розташовані за даною адресою (присадибна ділянка). Вказана земельна ділянка отримана відповідачкою ОСОБА_1 у приватну власність шляхом приватизації.
Відповідно до п. 5 ч. 1 статті 57 СК України (в редакції, що діяла на час виникнення правовідносин) особистою приватною власністю дружити, чоловіка є земельна ділянка, набута нею, ним за час шлюбу внаслідок приватизації земельної ділянки, що перебувала у її, його користуванні, або одержана внаслідок приватизації земельних ділянок державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ, організації, або одержана із земель державної і комунальної власності в межах безоплатної приватизації, визначених Земельним кодексом України.
Проте, відповідно до частини першої статті 377 ЦК України до особи, яка набула право власності на житловий будинок (крім багатоквартирного), будівлю або споруду, переходить право власності, право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника (землекористувача).
Частиною першою статті 120 ЗК України передбачено, що у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об`єкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення.
Частиною четвертою статті 120 ЗК України визначено, що при переході права власності на будівлю та споруду до кількох осіб право на земельну ділянку визначається пропорційно часткам осіб у вартості будівлі та споруди, якщо інше не передбачено у договорі відчуження будівлі і споруди.
У постанові від 12 жовтня 2016 року № 6-2225цс16 Верховний Суд України дійшов висновку, що норма статті 120 ЗК України і статті 377 ЦК України  закріплює загальний принцип цілісності об`єкта нерухомості із земельною ділянкою, на якій цей об`єкт розташований. За цією нормою визначення правового режиму земельної ділянки перебуває у прямій залежності від права власності на будівлю та споруду та передбачається механізм роздільного правового регулювання нормами цивільного законодавства майнових відносин, що виникають при укладенні правочинів щодо набуття права власності на нерухомість, і правового регулювання нормами земельного й цивільного законодавства відносин при переході прав на земельну ділянку в разі набуття права власності на нерухомість.
При цьому при застосуванні положень статті 120 ЗК України в поєднанні з нормою статті 125 ЗК України слід виходити з того, що у випадку переходу права власності на об`єкт нерухомості у встановленому законом порядку право власності на земельну ділянку в набувача нерухомості виникає одночасно з виникненням права власності на зведені на ній об`єкти.
За загальним правилом, закріпленим у частині першій статті 120 ЗК України, особа, яка набула права власності на будівлю чи споруду, стає власником земельної ділянки на тих самих умовах, на яких вона належала попередньому власнику, якщо інше не передбачено в договорі відчуження нерухомості.
Таким чином, якщо на земельній ділянці, яка є особистою приватною власністю одного із подружжя знаходиться будинок, будівля, споруда, що є спільною сумісною власністю подружжя, то у разі поділу будинку, будівлі, споруди між подружжям до особи, яка не мала права власності чи користування земельною ділянкою, переходить це право у розмірі частки права власності у спільному майні будинку, будівлі, споруди у відповідності до статті 120 ЗК України, статті 377 ЦК України.
Така правова позиція викладена в постанові ВС від 03.10.2018 року у справі № 343/2166/15-ц.
Приймаючи до уваги те, що на земельній ділянці площею 0,08 га, яка розташована по АДРЕСА_1 , цільове призначення якої для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) за адресою АДРЕСА_1 , яка була отримана відповідачкою ОСОБА_1 у приватну власність шляхом приватизації, знаходиться житловий будинок з господарськими будівлями, що є спільною сумісною власністю подружжя, який підлягає розподілу, то до позивача ОСОБА_1 переходить право власності на земельну ділянку у розмірі частки права власності у будинковолодінні, відповідно до ст. 120 ЗК України та ст. 377 ЦК України.
Відтак, у даному випадку висновок суду першої інстанції про безпідставність заявлених позивачем вимог щодо визнання будинку та земельної ділянки спільною сумісною власністю в рівних частках, є неправильним та суперечить з положеннями ч. 1 ст. 70 СК України та ч. 2 ст. 372 ЦК України.
Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_2 про стягнення з ОСОБА_1 грошової компенсації вартості частини транспортного засобу марки ВАЗ, модель 2019, 1989 року випуску, який був відчужений ним 13.08.2021 року без згоди подружжя, суд першої інстанції виходив, що ринкова вартість аналогічних транспортних засобів становить 58232,00 грн., тому на користь ОСОБА_2 слід стягнути 29111 грн.
Разом з тим колегія суддів не в повній мірі погоджується з висновком місцевого суду, враховуючи наступне.
До складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб.
Частина четверта статті 65 СК України передбачає, що договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім`ї, створює обов`язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї.
У випадку, коли при розгляді вимог про поділ спільного сумісного майна подружжя буде встановлено, що один із них здійснив його відчуження чи використав його на свій розсуд проти волі іншого з подружжя і не в інтересах сім`ї чи не на її потреби або приховав його, таке майно або його вартість враховується при поділі.
Відповідно до пункту 23 постанови Пленуму Верховного Суду України    від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу відповідно до частин другої та третьої статті 325 ЦК України, можуть бути будь-які види майна, незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом.
Вказаною постановою роз`яснено, що сутність поділу полягає в тому, що кожному з подружжя присуджуються в особисту власність конкретні речі,    а також здійснюється розподіл майнових прав та обов`язків. При здійсненні поділу в судовому порядку суд має виходити з презумпції рівності часток. Поділ спільного сумісного майна подружжя здійснюється з визначенням кола об`єктів спільної сумісної власності подружжя і встановлення їхньої вартості. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. Поділу підлягає усе майно, що є у спільній сумісній власності подружжя.
Установивши, що автомобіль ВАЗ, модель 2019, 1989 року випуску придбаний під час шлюбу сторін, є спільною сумісною власністю подружжя, проте відповідач під час розгляду справи відчужив його без згоди відповідачки як іншого із подружжя, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що з відповідача на користь позивача підлягає стягненню грошова компенсація вартості 1/2 частини спірного транспортного засобу.
Разом із цим при визначенні розміру компенсації суд виходив з того, що середня ринкова вартість аналогічних транспортних засобів становить 58232,00 грн. При цьому звіт про оцінку проданого транспортного засобу у визначеному законом порядку не складався, вказана вартість визначена відповідачкою самостійно без врахування технічних характеристик проданого транспортного засобу.
До суду апеляційної інстанції позивачем ОСОБА_1 надана довідка Головного сервісного центру МВС РСЦ ГСЦ МВС в Полтавській області від 26.08.2022 року № 31/16-14-2326, згідно якої згідно Єдиного державного реєстру транспортних засобів сума, вказана в договорі купівлі-продажу 6349/2021/2734759 від 13.08.2021 на проданий автомобіль ВАЗ 2109, 1989 р.в., н.з НОМЕР_3 складає 49000 грн.
Відповідно до ч. 1 статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Частинами 5, 6 статті 81 встановлено, що сторони подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Згідно із частинами 1,3 статті 83 ЦПК України сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. Відповідач, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, повинні подати суду докази разом з поданням відзиву або письмових пояснень третьої сторони.
Відповідно до частини 8 статті 83 ЦПК України докази, не подані у встановлений законом або судом строк, до розгляду судом не приймаються, крім випадку, коли особа, яка їх подає, обґрунтувала неможливість їх подання у вказаний строк з причин, що не залежали від неї.
Обґрунтовуючи поважність пропуску строку на подачу письмового доказу, позивач ОСОБА_1 зазначив, що в зв`язку з оголошенням військового стану, внаслідок збройної агресії РФ, в нього виникли складнощі в отриманні довідки щодо вартості проданого ним транспортного засобу.
Зважаючи на викладене, а також приймаючи до уваги те, що підготовче судове засідання та розгляд справи були проведені без участі позивача та його представника, колегія суддів вважає вказану причину поважною, та приймає як належний доказ довідку  Головного сервісного центру МВС РСЦ ГСЦ МВС в Полтавській області від 26.08.2022 року № 31/16-14-2326, згідно якої згідно Єдиного державного реєстру транспортних засобів сума, вказана в договорі купівлі-продажу 6349/2021/2734759 від 13.08.2021 на проданий автомобіль ВАЗ 2109, 1989 р.в., н.з НОМЕР_3 складає 49000 грн.
При цьому суд апеляційної інстанції враховує, що  ринкова вартість подібного за своїми якостями (технічними характеристиками) майна при стягненні компенсації за відчужене без згоди іншого подружжя майна, застосовується судом в разі неможливості встановлення його дійсної вартості.
З огляду на визначену у довідці Головного сервісного центру МВС РСЦ ГСЦ МВС в Полтавській області від 26.08.2022 року № 31/16-14-2326 реальну вартість проданого позивачем ОСОБА_1 автомобіля ВАЗ 2109, 1989 р.в., н.з НОМЕР_3 , що складає 49000 грн., сума компенсації що підлягає стягненню з позивача ОСОБА_1 та користь ОСОБА_2 , підлягає зменшенню з 29116 грн до 24 500 грн (49000 : 2).
Приймаючи до уваги вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку про скасування рішення суду Карлівського районного суду Полтавської області від 06.07.2022 року в частині відмову у поділі нерухомого майна, що є спільною сумісної власністю подружжя та визнання за позивачем ОСОБА_1 права власності на частину житлового будинку з господарськими побудовами, що розташовані по АДРЕСА_1 , та частину земельної ділянки за даною адресою.
Рішення цього суду в частині стягнення компенсації, що підлягає стягненню з позивача ОСОБА_1 та користь ОСОБА_2 підлягає зміні.
Керуючись статтями 374 ч. 1 п.2, 376 ч. 3,4; 381-384,389-391 ЦПК України, колегія суддів

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.
Рішення Карлівського районного суду Полтавської області від 06 липня 2022 року в частині відмови у задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ нерухомого майна подружжя, набутого за час шлюбу, скасувати.
Ухвалити в цій частині нове рішення. 
Позовні вимоги ОСОБА_1 до  ОСОБА_2 про поділ нерухомого майна подружжя, набутого за час шлюбу, яке складається з житлового будинку та земельної ділянки, задовольнити.
Здійснити поділ нерухомого майна в частині власності подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .
Визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частину нерухомого майна, набутого під час шлюбу – будинку та господарських будівель, розташованих по АДРЕСА_1 .
Визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частину земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_1 , кадастровий номер 5321610100:50:001:0589 для будівництва, обслуговування будинку та господарських споруд площею 0,08 га.
Рішення Карлівського районного суду Полтавської області від 06.07.2022 року в частині стягнення грошової компенсації за проданий автомобіль змінити.
Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП  НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_2 ) грошову компенсацію вартості 1/2 частини транспортного засобу марки ВАЗ, модель 2109, типу кузова ЗАГАЛЬНИЙ ЛЕГКОВИЙ ХЕТЧБЕК-В, 1989 року випуску, об`єм двигуна – 1100 куб. см., що був зареєстрований 19 липня 2017 року за ОСОБА_1 , та який був відчужений 13 серпня 2021 року, в сумі 24500,00 грн (двадцять чотири тисячі п`ятсот гривень).
В іншій частині рішення Карлівського районного суду Полтавської області від 06 липня 2022 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня її проголошення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст постанови складено 20.02.2023 р.

Головуючий суддя                                  О.В.Чумак

Судді Ю.В.Дряниця

Л.І.Пилипчук