Номер провадження: 22-ц/813/55/22 
Справа № 521/3882/18
Головуючий у першій інстанції Лічмаг Л.Г.
Доповідач Погорєлова С. О.

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
13.12.2022 року                                                                 м. Одеса

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Одеського апеляційного суду у складі:
головуючого судді: Погорєлової С.О. 
суддів: Заїкіна А.П., Таварткіладзе О.М.
                        за участю секретаря: Дубрянської Н.О.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 у справі за позовом ОСОБА_1 до Територіальної громади м. Одеси в особі Одеської міської ради, за участі третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - Приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу Калінюк Ганни Олександрівни про визначення додаткового строку на прийняття спадщини, на рішення Малиновського районного суду м. Одеси, ухваленого під головуванням судді Лічман Л.Г. 09 серпня 2018 року в м. Одеса, -

встановила:

У березні 2018 року ОСОБА_1 звернулася до Малиновського районного суду м. Одеси з позовом до Територіальної громади м. Одеси в особі Одеської міської ради, за участі третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - Приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу Калінюк Г.О. про визначення додаткового строку на прийняття спадщини (т.1 а.с. 2-6).
В обґрунтування позову ОСОБА_1 посилалась на те, що вона є рідною сестрою ОСОБА_2 . До лютого 2018 року вона підтримувала з братом стосунки через соціальні мережі, іншого способу підтримання стосунків не було, оскільки у позивача своя сім`я, у брата інші клопоти. У лютому 2018 року через батька брата – ОСОБА_3 , дізналась, що ОСОБА_2 помер ще ІНФОРМАЦІЯ_1 . Позивач була шокована, оскільки була впевнена, що спілкується зі своїм братом. Так сталося, що після смерті сина батько ОСОБА_3 почав від імені сина вести переписку через соціальні мережі з усіма знайомими та родичами сина, приховуючи його смерть, щоб інші не страждали від його втрати. ОСОБА_1 осудила такі дії батька брата, який навмисно не прийняв спадщину, а тому єдиним спадкоємцем залишилась позивач, як спадкоємець другої черги. Після звернення до нотаріальної контори ОСОБА_1 було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину через пропуск строку для її прийняття. Пропуск строку стався з вини батька ОСОБА_4 , який говорив, що його син відправився у рейс та був у відчаї через втрату молодого сина та до останнього намагався приховати його смерть. Вказане свідчить про пропуск строку позивачем з поважних причин.
Рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 09 серпня 2018 року у задоволенні позову ОСОБА_1 було відмовлено (т. 1 а.с. 125-127).
В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить рішення суду першої інстанції скасувати, та ухвалити нове судове рішення, яким позовні вимоги задовольнити, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права (т. 1 а.с. 138-142).
У апеляційній скарзі ОСОБА_1 зазначає, що ОСОБА_3 , батько її померлого брата, є винним у тій ситуації, що склалась, та завдяки його неправомірним діям, що виразилися у неповідомлені про смерть сина, апелянт була позбавлена можливості вчасно подати необхідні документи до нотаріуса.
Сторони про розгляд справи на 13 грудня 2022 року були сповіщені належним чином.
Заяв, клопотань від сторін по справі на адресу Одеського апеляційного суду не надходило.
Частиною 2 статті 372 ЦПК України передбачено, що неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.
Апеляційний суд, з метою дотримання строків розгляду справи, вважає можливим слухати справу за відсутності сторін, які своєчасно і належним чином повідомлені про час і місце розгляду справи.
Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та перевіривши наведені у скарзі доводи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга ОСОБА_1 підлягає залишенню без задоволення, виходячи з наступного.
Відповідно до ч. 1 ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.
З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_5 народилася ІНФОРМАЦІЯ_2 , її батьками записано ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , про що свідчить свідоцтво про народження серії НОМЕР_1 . (а.с. 23)
З Витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про шлюб щодо підтвердження дошлюбного прізвища № 00019653299 від 24 лютого 2018 року вбачається, що ОСОБА_5 10 червня 1988 року уклала шлюб з ОСОБА_8 , внаслідок чого прізвище дружини змінено на « ОСОБА_9 » (а.с. 20).
Відповідно до Витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про шлюб щодо підтвердження дошлюбного прізвища № 00019649390 від 23 лютого 2018 року та свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_2 ОСОБА_10 уклала шлюб 25 березня 2006 року з ОСОБА_11 , прізвище дружини стало « ОСОБА_12 » (а.с. 24, 26).
ОСОБА_2 народився ІНФОРМАЦІЯ_3 , його батьками вказано ОСОБА_3 та ОСОБА_7 , про що видано свідоцтво про народження серії НОМЕР_3 (а.с. 29).
ОСОБА_3 та ОСОБА_7 уклали шлюб 25 липня 1987 року, що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу серії НОМЕР_4 (а.с. 12).
Таким чином, позивач ОСОБА_1 та ОСОБА_2 є рідними сестрою та братом, оскільки що мають спільну матір.
З Договору № 95/0685Д купівлі-продажу нерухомого майна від 21 березня 1995 року, укладеного на Одеській універсальній товарній біржі вбачається, що ОСОБА_13 продав, а ОСОБА_7 , яка діяла від свого імені та від імені неповнолітнього ОСОБА_2 купили квартиру за адресою: АДРЕСА_1 . Право власності зареєстровано за ОСОБА_2 та ОСОБА_7 в ОМБТІ під № 51пр-стор.95 – р. № 428 від 21 серпня 1997 року (а.с. 15-16).
ОСОБА_7 померла ІНФОРМАЦІЯ_4 (актовий запис про смерть № 5797) (а.с. 28).
Згідно свідоцтва про право на спадщину за законом від 13 травня 1998 року, зареєстрованого в реєстрі за № 2-2832, виданого державним нотаріусом Сьомої Одеської державної нотаріальної контори - спадкоємцем майна ОСОБА_7 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_4 , є її син – ОСОБА_2 . Спадкове майно, на яке видано свідоцтво, складається з 1/2 частини ізольованої квартири під АДРЕСА_2 , загальною площею 29,3 кв.м., житловою площею 17,4 кв.м. (т.1 а.с. 8).
ІНФОРМАЦІЯ_1 у віці 30 років помер ОСОБА_2 , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_5 (актовий запис № 13142) (т.1 а.с. 27).
Рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 14 листопада 2017 року, яке набрало законної сили, заяву Одеської міської ради про визнання спадщини відумерлою після смерті ОСОБА_2 (за участю заінтересованої особи - Виконавчого комітету Одеської міської ради) було задоволено, визнано спадщину після смерті ОСОБА_2 , що складається з однокімнатної квартири, загальною площею 28,6 кв.м., житловою площею 17,3 кв.м., яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , - відумерлою (т.1 а.с. 17-18).
Згідно довідки-характеристики від 13 березня 1998 року № 98.031 та довідки (виписка з домової книги про склад сім`ї та реєстрацію) № 178 від 26 лютого 2018 року, ОСОБА_2 був зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 . Інші особи, зареєстровані за вказаною адресою, відсутні (т.1 а.с. 13, 25).
Заповіту після своєї смерті ОСОБА_2 не залишив.
З відповіді приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу Калінюк Г.О. № 154/01-16 від 05 липня 2018 року вбачається, що спадкова справа після смерті ОСОБА_2 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 , не заводилася (т.1 а.с. 117).
Листом від 26 лютого 2018 року № 42/01-16 приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Калінюк Г.О. повідомлено ОСОБА_1 про те, що нею пропущено строк, встановлений законодавством для прийняття спадщини після смерті ОСОБА_2 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 , та рекомендовано звернутися до суду для визначення додаткового строку, достатнього для подання заяви про прийняття спадщини (т.1 а.с. 14).
З показань свідка ОСОБА_3 , батька спадкодавця, допитаного судом першої інстанції вбачається, що його син, ОСОБА_2 проживав один за адресою: АДРЕСА_1 . В цій квартирі він знайшов мертвого сина, про його смерть нікого не повідомляв, похоронів не робив. Про смерть сина, можливо повідомив ОСОБА_1 , у 2017 році, можливо пізніше. Син користувався соціальною мережею «Вконтакте». Також свідок ОСОБА_3 показав, що він не спілкувався з ким-небудь через Інтернет, що він не пам`ятає, чи спілкувався через мережу «Вконтакте» від імені сина з ким-небудь. Спадщину не прийняв, тому що не було такої думки.
Свідок ОСОБА_14 , сусідка ОСОБА_2 , показала суду першої інстанції, що бачила ОСОБА_4 1-2 рази на рік. На початку 2018 року або в кінці 2017 року дізналась від ОСОБА_15 , що ОСОБА_4 помер. Батька ОСОБА_4 знає, бачила його тільки у дворі, на тему смерті його сина не спілкувались.
Допитана у якості свідка ОСОБА_16 , сусідка ОСОБА_2 , показала, що знала батька ОСОБА_4 , з ним спілкувалась рідко. Про смерть ОСОБА_4 дізналася 2-3 тижні тому.
Апеляційним судом Одеської області, при розгляді апеляційної скарги ОСОБА_1 , у судовому засіданні 13 листопада 2018 року було повторно допитано ОСОБА_3 , який дав суду наступні показання (т.1 а.с. 171-173).
ОСОБА_3 зазначив, що син ОСОБА_2 помер у його квартирі по АДРЕСА_3 , ймовірна причина смерті - інсульт. ОСОБА_1 він повідомив про смерть сина тоді, коли він прибирався у квартирі по АДРЕСА_4 , і позивач прийшла туди. Факт спілкування у соціальних мережах замість померлого сина ОСОБА_3 категорично заперечив.
ОСОБА_1 у цьому ж судовому засіданні пояснила суду апеляційної інстанції, що спілкувалась з братом до кінця 2015 року, потім він зник. Крім того, позивач зазначила, що вона особисто не спілкувалась з братом у соціальних мережах, а це робила на її прохання старша дочка ОСОБА_1 , яка написала ОСОБА_2 у соціальній мережі, і з його відповіді позивачу стало зрозуміло, що відповідає хтось інший. ОСОБА_1 пояснила суду, що мала добрі відносини з братом, однак при цьому, не змогла згадати, ким працював померлий. Причиною смерті брата позивачем зазначено вжиття наркотичних речовин. На уточнююче запитання колегії суддів щодо характеру її відносин з померлим ОСОБА_2 . ОСОБА_1 надала відповідь, що у неї з братом була велика різниця у віці, у позивача своя родина, діти, онуки. Брат радився з нею, позивач постійно запрошувала його до себе у гості (т.3 а.с.166-170).
Згідно ч. 1 ст. 1269, ч. 1 ст. 1270 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має особисто подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.
Положеннями статті 1272 ЦК України визначено наслідки пропущення строку для прийняття спадщини, зокрема, якщо спадкоємець протягом строку, встановленого ст. 1270 ЦК, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її. За письмовою згодою спадкоємців, які прийняли спадщину, спадкоємець, який пропустив строк для прийняття спадщини, може подати заяву про прийняття спадщини нотаріусу за місцем відкриття спадщини. За позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини.
ОСОБА_1 , яка є рідною сестрою ОСОБА_2 , бажає прийняти спадщину після його смерті, оскільки визначений законом строк для подання заяви про прийняття спадщини нею пропущено.
При цьому з матеріалів справи вбачається, що позивач спадщину не прийняла а ні шляхом подання заяви до нотаріальної контори, а ні шляхом проживання постійно із спадкодавцем на час відкриття спадщини.
Згідно ст. 1261 ЦК України, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.
Статтею 1262 ЦК України передбачено, що у другу чергу право на спадкування за законом мають рідні брати та сестри спадкодавця, його баба та дід як з боку батька, так і з боку матері.
Згідно ст. 1258 ЦК України, спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу.
Відповідно до ч. 2 ст. 1270 ЦК України, якщо виникнення у особи права на спадкування залежить від неприйняття спадщини або відмови від її прийняття іншими спадкоємцями, строк для прийняття нею спадщини встановлюється у три місяці з моменту неприйняття іншими спадкоємцями спадщини або відмови від її прийняття . Якщо строк, що залишився, менший як три місяці, він продовжується до трьох місяців.
Таким чином, суд дійшов вірного висновку, строк прийняття спадщини після смерті ОСОБА_2 для ОСОБА_1 , як спадкоємця другої черги, сплинув 21 вересня 2016 року.
Згідно абз. 6 п. 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» вирішуючи питання про визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій.
Колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про те, що позивач пропустила строк для прийняття спадщини не з поважних причин, які не пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій.
Причинами, які ОСОБА_1 вважає поважними, є незнання про смерть ОСОБА_2 та те, що батько брата ОСОБА_3 нібито почав від імені сина вести переписку через соціальні мережі з усіма знайомими та родичами сина, приховуючи його смерть. Пропуск строку стався з вини батька ОСОБА_4 , який говорив, що його син відправився у рейс та був у відчаї через втрату молодого сина та до останнього намагався приховати його смерть.
Надаючи оцінку твердженню про те, що позивач була позбавлена права на подання заяви, оскільки не знала про смерть брата, суд першої інстанції вірно виходив з наступного.
Статтею 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.
Згідно ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
Згідно ч. 1 ст 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Як вірно вказано у оскаржуваному рішенні суду, зазначені позивачем обставини не знайшли свого підтвердження в процесі розгляду справи, оскільки представниками позивача не названо соціальну мережу, через яку було здійснено листування між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 , не надано відповідних письмових доказів, а саме роздрукування листування. На переконання суду, у разі такого спілкування, стороною позивача були б надані відповідні докази.
Крім того, свідок ОСОБА_3 заперечував факт спілкування з ОСОБА_1 та іншими особами через соціальні мережі від імені померлого сина.
За змістом статті 1272 ЦК України, поважними причинами пропуску строку для прийняття спадщини є причини, які також пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Якщо ж у спадкоємця перешкод для подання заяви не було, а він не скористався правом на прийняття спадщини через відсутність інформації про смерть спадкодавця, то правові підстави для визначення додаткового строку для прийняття спадщини відсутні. Зазначена правова позиція викладена у постановах Верховного Суду України у справі № 6-1486цс15 від 04 листопада 2015 року, від 26 вересня 2012 року по справі № 6-85цс12.
Розглядаючи спір, який виник між сторонами у справі, суд першої інстанції правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і дав їм належну оцінку, правильно встановив обставини справи, внаслідок чого ухвалив законне й обґрунтоване судове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини.
Колегія суддів вважає необґрунтованими доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 про те, що ОСОБА_3 , батько її померлого брата, є винним у тій ситуації, що склалась, та завдяки його неправомірним діям, що виразилися у неповідомлені про смерть сина, апелянт була позбавлена можливості вчасно подати необхідні документи до нотаріуса.
Колегія суддів враховує, що у ОСОБА_3 був відсутній передбачений законом обов`язок щодо повідомлення позивача про смерть сина, та він не може бути відповідальним за пропуск ОСОБА_1 строку на прийняття спадщини, оскільки остання не була позбавлена можливості дізнатися про смерть брата раніше. Так, ОСОБА_1 не надано пояснень, що перешкоджало їй звернутись безпосередньо до ОСОБА_3 для отримання інформації щодо місцезнаходження брата. Крім того у разі, якщо апелянт вважала, що її брат зник (як вона пояснювала у суді апеляційної інстанції), то ОСОБА_1 могла звернутися за цим фактом до правоохоронних органів із відповідною заявою. Однак, протягом майже 2,5 років апелянтом ніяких дій щодо встановлення місцезнаходження брата не вчинялось.
Також колегія суддів зазначає, що поважними причинами пропуску строку, з урахуванням конкретних фактичних обставин справи, можуть визнаватись, зокрема: 1) тривала хвороба спадкоємців; 2) велика відстань між місцем постійного проживання спадкоємців і місцем знаходження спадкового майна; 3) складні умови праці, які, зокрема, пов`язані з тривалими відрядженнями, в тому числі закордонними; 4) перебування спадкоємців на строковій службі у складі Збройних Сил України; 5) необізнаність спадкоємців про наявність заповіту тощо.
При цьому, не є підставою для встановлення додаткового строку на прийняття спадщини необізнаність спадкоємця про смерть спадкодавця. У постановах від 13 грудня 2018 року по справі № 459/295/16-ц, від 11 липня 2018 року по справі № 381/4482/16-ц, від 26 червня 2019 року у справі № 565/1145/17 (провадження № 61-38298св18), від 17 жовтня 2019 року у справі № 766/14595/16 (провадження № 61-6700св19), від 30 січня 2020 року у справі № 487/2375/18 (провадження № 61-10136св19), від 31 січня 2020 року у справі № 450/1383/18 (провадження № 61-21447св19), від 11 листопада 2020 року по справі № 750/262/20 Верховний Суд вказав, що за відсутності у спадкоємця перешкод для подання заяви, якщо він не скористався правом на прийняття спадщини через відсутність інформації про смерть спадкодавця, то правові підстави для визначення додаткового строку для прийняття спадщини відсутні. 
Отже, практика судів касаційної інстанції у цій категорії справ є незмінною.
На підставі викладеного колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про те, що ОСОБА_1 не надала належних та допустимих доказів, які б свідчили про наявність об`єктивних, непереборних, істотних труднощів для подання заяви у межах передбаченого законодавством шестимісячного строку про прийняття спадщини. При цьому судом першої інстанції правильно зазначено про те, що необізнаність позивача про смерть спадкодавця не може вважатися поважною причиною пропуску строку для прийняття спадщини, оскільки сама по собі ця обставина, без встановлення інших об`єктивних обставин, не свідчить про поважність пропуску спадкоємцем цього строку.
Інші докази та обставини, на які посилається заявник в апеляційній скарзі, були предметом дослідження судом першої інстанції та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановлені судом дотримані норми матеріального і процесуального права.
Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. 
При зазначених обставинах, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції повно й всебічно дослідив та надав оцінку обставинам по справі, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, що їх регулює. Рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 09 серпня 2018 року ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, підстав для його скасування  немає.  
Керуючись ст. ст. 367, 368, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст. ст. 375, 381-384, 390 ЦПК України, колегія суддів, -

постановила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 – залишити без задоволення.
Рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 09 серпня 2018 року – залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, та може бути оскаржена в касаційному порядку за правилами ст. 389 ЦПК України.
Повний текст судового рішення складений 22 грудня 2022 року.

Головуючий                                                        С.О. Погорєлова

Судді                                                        А.П. Заїкін

                                                       О.М. Таварткіладзе