П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

__________________________________________________________________________________

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М  У К Р А Ї Н И

14 березня 2023 р.	м.Одеса	Справа № 400/1684/22	

Головуючий І інстанції: Малих О.В.

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:
головуючого судді - Осіпова Ю.В.,
суддів - Косцової І.П., Скрипченка В.О., 
розглянувши в порядку письмового провадження в м.Одесі апеляційну скаргу Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) на рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 28 жовтня 2022 року (м.Миколаїв, дата складання повного тексту рішення суду - 28.10.2022р.) у справі за адміністративним позовом Начальника Вознесенського відділу ДВС у Вознесенському районі Миколаївської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) ОСОБА_1 до Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) про визнання протиправним та скасування наказу, - 
В С Т А Н О В И В:
09.02.2022р. начальник Вознесенського ВДВС у Вознесенському районі Миколаївської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) Посторонко В.М. звернувся до Миколаївського окружного адміністративного суду із адміністративним позовом до Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса), в якому просив визнати протиправним та скасувати наказ відповідача від 20.01.2022р. №214/12-09 про накладення на нього дисциплінарного стягнення у вигляді «догани». 
Свої позовні вимоги позивач обґрунтував тим, що спірний наказ Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) від 20.01.2022р. №214/12-09 про застосування до нього дисциплінарного стягнення у вигляді догани є протиправним та таким, що підлягає скасуванню, оскільки в його діях відсутні ознаки та склад дисциплінарного проступку. Серед іншого, позивач зазначає про те, що в оскаржуваному наказі відповідач вдається до трактувань норм матеріального права на свій суб`єктивний погляд, що є неприпустимим. Водночас, позивач звертає увагу, що він надав дисциплінарній комісії усі необхідні письмові пояснення та належним чином обґрунтував свою позицію.
Представник відповідача надав до суду 1-ї інстанції письмовий відзив, у якому позовні вимоги не визнав та просив відмовити у їх задоволенні. 
Рішенням Миколаївського окружного адміністративного суду від 28 жовтня 2022р. (ухваленим в порядку спрощеного (письмового) провадження) адміністративний позов начальника Вознесенського ВДВС у Вознесенському районі Миколаївської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) Посторонка В.М. - задоволено. Визнано протиправним та скасовано наказ відповідача від 20.01.2022р. за №214/12-09 про накладення на позивача дисциплінарного стягнення у вигляді догани. Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань відповідача на користь ОСОБА_1 судові витрати у розмірі 2481 грн. та витрати на правничу допомогу у сумі 3000 грн. 
Не погоджуючись із вказаним рішенням суду першої інстанції, відповідач 28.11.2022р. подав апеляційну скаргу, в якій зазначив про те, що судом, при винесенні оскаржуваного рішення, було порушено норми матеріального і процесуального права, у зв`язку із чим просив скасувати рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 28.10.2022р. та прийняти нове рішення - про відмову у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.
Ухвалами П`ятого апеляційного адміністративного суду від 08.12.2022р. відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою відповідача та призначено справу до розгляду в порядку письмового провадження.
28.12.2022р. матеріали справи надійшли до П`ятого апеляційного адміністративного суду.
Відповідно до п.3 ч.1 ст.311 КАС України апеляційні скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, можуть бути розглянуті судом апеляційної інстанції в порядку письмового провадження.
Суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги (ч.1 ст.308 КАС України).
Розглянувши матеріали даної справи, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення у межах заявлених позовних вимог та доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про наявність достатніх підстав для її задоволення.
Судом першої інстанції встановлені наступні обставини.
13.07.2021р. позивач - ОСОБА_1 згідно із наказом від 12.07.2021р. №1874/К, був призначений на посаду начальника Вознесенського ВДВС у Вознесенському районі Миколаївської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса). 
15.11.2021р. Робочою групою з питань виконання рішень щодо стягнення коштів на користь держави і стягнення коштів з управління юстиції та його структурних підрозділів у Миколаївській області проведено засідання, на якому було здійснено моніторинг судових справ, за якими протягом жовтня 2021р. відбулося стягнення коштів з рахунків управління юстиції та, зокрема, встановлено, що ОСОБА_1 не забезпечив належне представництво інтересів Вознесенського ВДВС (відповідача) у судах по справі №640/16848/20, внаслідок чого відбулося стягнення з рахунків управління юстиції коштів в сумі 60000 грн.
23.11.2021р. Південним міжрегіональним управлінням Міністерства юстиції (м.Одеса) винесено наказ №2949/К про порушення дисциплінарного провадження щодо ОСОБА_1 та утворення персонального складу Дисциплінарної комісії.
12.01.2022р. внесено подання Дисциплінарної комісії з розгляду дисциплінарної справи щодо позивача, яке за вих. №816/12-12 від 12.01.2022р. надіслано позивачу. 
Про внесення подання та необхідність надання пояснень позивача також було повідомлено листом від 12.01.2022р. №852/12-12.
Далі, за результатами здійснення дисциплінарного провадження, Дисциплінарна комісія дійшла до спільного висновку про наявність достатніх підстав для притягнення ОСОБА_1 до дисциплінарної відповідальності у зв`язку з наявністю в його діях ознак дисциплінарного проступку, визначеного п.5 ч.2 ст.65 Закону України «Про державну службу», а саме: неналежне виконання посадових обов`язків в частині незабезпечення належного представництва інтересів відповідача, що призвело до стягнення коштів в розмірі 60000 грн. з управління юстиції за рішенням суду.
20.01.2022р. наказом Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) №214/12-09 позивача було притягнуто до дисциплінарної відповідальності та застосовано до нього дисциплінарне стягнення у вигляді «догани» - за неналежне виконання його посадових обов`язків.
Не погоджуючись із правомірністю винесеного відповідачем наказу від 20.01.2022р. №214/12-09, позивач звернувся до суду із даним адміністративним позовом.
Вирішуючи справу по суті та повністю задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив      із обґрунтованості та доведеності позовних вимог та, відповідно, з неправомірності спірних дій та рішення відповідача. 
Однак, колегія суддів апеляційного суду, уважно дослідивши матеріали даної справи та наявні в них докази, не може погодитися із наведеними висновками суду першої інстанції та вважає їх необґрунтованими, з огляду на наступне.
Частиною 2 ст.19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Правовий статус державних службовців, підстави, порядок притягнення їх до дисциплінарної відповідальності та її види передбачено Законом України «Про державну службу» від 10.12.2015р. №889-VІІІ.
Так, державний службовець, згідно зі ст.8 Закону №889-VІІІ, зобов`язаний: 1) дотримуватися Конституції та законів України, діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) дотримуватися принципів державної служби та правил етичної поведінки; 3) поважати гідність людини, не допускати порушення прав і свобод людини та громадянина; 4) з повагою ставитися до державних символів України; 5) обов`язково використовувати державну мову під час виконання своїх посадових обов`язків, не допускати дискримінацію державної мови і протидіяти можливим спробам її дискримінації; 6) забезпечувати в межах наданих повноважень ефективне виконання завдань і функцій державних органів; 7) сумлінно та професійно виконувати свої посадові обов`язки; 8) виконувати рішення державних органів, накази (розпорядження), доручення керівників, надані на підставі та у межах повноважень, передбачених Конституцією та законами України.
Державні службовці виконують також інші обов`язки, визначені у положеннях про структурні підрозділи державних органів та посадових інструкціях, затверджених керівниками державної служби в цих органах.
Як передбачено приписами ст.62 Закону №889-VІІІ, державний службовець зобов`язаний виконувати обов`язки, визначені ст.8 цього Закону, а також: 1) не допускати вчинків, несумісних із статусом державного службовця; 2) виявляти високий рівень культури, професіоналізм, витримку та тактовність, повагу до громадян, керівництва та інших державних службовців; 3) дбайливо ставитися до державного майна та інших публічних ресурсів.
А як визначено ст.64 цього ж Закону, за невиконання або неналежне виконання посадових обов`язків, визначених цим Законом та іншими нормативно-правовими актами у сфері державної служби, посадовою інструкцією, а також порушення правил етичної поведінки та інше порушення службової дисципліни, державний службовець притягається до дисциплінарної відповідальності у порядку, визначеному цим Законом.
Так, як слідує зі змісту ч.1 ст.65 Закону №889-VІІІ, підставою для притягнення державного службовця до дисциплінарної відповідальності є вчинення ним дисциплінарного проступку, тобто протиправної винної дії або бездіяльності чи прийняття рішення, що полягає у невиконанні або неналежному виконанні державним службовцем своїх посадових обов`язків та інших вимог, встановлених цим  Законом та іншими нормативно-правовими актами, за яке до нього може бути застосоване дисциплінарне стягнення.
У відповідності до п.5 ч.2 ст.65 Закону №889-VІІІ, дисциплінарним проступком вважається невиконання чи неналежне виконання посадових обов`язків, актів органів державної влади, наказів (розпоряджень) та доручень керівників, прийнятих у межах їхніх повноважень.
Так, як вбачається зі змісту спірного наказу від 20.01.2022р. №214/12-09, ОСОБА_1 притягнуто до дисциплінарної відповідальності - за вчинення дисциплінарного проступку, передбаченого у п.5 ч.2 ст.65 Закону №889-VІІІ, а саме: за невиконання чи неналежне виконання ним посадових обов`язків, актів органів державної влади, наказів (розпоряджень) та доручень керівників, прийнятих у межах їхніх повноважень.
У свою чергу, ст.66 Закону №889-VІІІ визначено, що до державних службовців застосовується один із таких видів дисциплінарного стягнення: зауваження; догана; попередження про неповну службову відповідність; звільнення з посади державної служби.
У разі допущення державним службовцем дисциплінарних проступків, передбачених п.п.4,5, 12 та 15 ч.2 ст.65 цього Закону, суб`єктом призначення або керівником державної служби такому державному службовцю може бути оголошено догану.
За визначенням ст.68 Закону №889-VIII, дисциплінарні провадження ініціюються суб`єктом призначення. Дисциплінарні стягнення накладаються (застосовуються) на державних службовців, які займають посади державної служби категорій «Б» і «В»: зауваження - суб`єктом призначення; інші види дисциплінарних стягнень - суб`єктом призначення за поданням дисциплінарної комісії.
Згідно із ч.ч.1,9-11 ст.69 Закону №889-VIII, для здійснення дисциплінарного провадження із метою визначення ступеня вини, характеру та тяжкості вчиненого дисциплінарного проступку утворюється дисциплінарна комісія з розгляду дисциплінарних справ.
Дисциплінарна комісія розглядає дисциплінарну справу державного службовця, сформовану в установленому цим Законом порядку.
Результатом розгляду дисциплінарної справи є пропозиція Комісії або подання дисциплінарної комісії, які мають рекомендаційний характер для суб`єкта призначення.
Далі, суб`єкт призначення протягом десяти календарних днів зобов`язаний прийняти рішення на підставі пропозиції Комісії або подання дисциплінарної комісії або надати вмотивовану відмову протягом цього строку.
У відповідності до ст.71 Закону №889-VIII, порядок здійснення дисциплінарного провадження затверджується Кабінетом Міністрів України. 
Так, за змістом п.24 «Порядку здійснення дисциплінарного провадження» (затв. постановою КМУ від 04.12.2019р. №1039), які кореспондуються із вимогами ст.73 Закону №889-VIII, з метою збору інформації про обставини, які стали підставою для порушення дисциплінарного провадження, для визначення ступеня вини, характеру, а також тяжкості дисциплінарного проступку Комісією, дисциплінарною комісією формується дисциплінарна справа.
При цьому, варто зазначити про те, що у відповідності до п.33 цього ж Порядку, Комісія, дисциплінарна комісія повинна встановити: чи мали місце обставини, на підставі яких порушено дисциплінарне провадження; чи містять дії державного службовця ознаки дисциплінарного проступку; чим характеризується дисциплінарний проступок, обставини, за яких він був вчинений, обставини, що пом`якшують чи обтяжують відповідальність, результати оцінювання службової діяльності державного службовця, наявність заохочень, стягнень та його ставлення до державної служби; чи підлягає державний службовець притягненню до дисциплінарної відповідальності; який вид дисциплінарного стягнення може бути застосований до державного службовця.
Відповідно до окремих положень п.34 Порядку, результатом розгляду дисциплінарної справи є пропозиція Комісії або подання дисциплінарної комісії. 
Пропозиція (подання) готується Комісією, дисциплінарною комісією після прийняття рішення за результатами розгляду дисциплінарної справи та підписується усіма її членами, які брали участь у голосуванні. Пропозиція (подання) складається із вступної, мотивувальної, а також резолютивної частини. 
У разі наявності в діях державного службовця дисциплінарного проступку у мотивувальній частині зазначаються, зокрема: факти, що підтверджують вчинення дисциплінарного проступку, з посиланням на положення відповідних нормативно-правових актів; обставини, що призвели до вчинення дисциплінарного проступку; ступінь вини; характер дисциплінарного проступку, ступінь його тяжкості, настання тяжких наслідків; відомості, що характеризують державного службовця, обставини, що пом`якшують чи обтяжують дисциплінарну відповідальність службовця, результати оцінювання його службової діяльності, наявність заохочень, стягнень та ставлення до державної служби; заяви, клопотання, пояснення державного службовця та рішення, прийняті Комісією, дисциплінарною комісією за результатами їх розгляду.
У разі ж відсутності в діях державного службовця дисциплінарного проступку, зазначаються факти, що підтверджують відсутність вчинення ним дисциплінарного проступку із відповідним обґрунтуванням; заяви, клопотання, пояснення державного службовця та рішення, прийняті Комісією, дисциплінарною комісією за результатами їх розгляду;
Таким чином, якщо в діях державного службовця наявний дисциплінарний проступок, то в резолютивній частині зазначаються: висновок про наявність у діях дисциплінарного проступку, передбаченого відповідним пунктом ч.2 ст.65 Закону №889-VIII, та підстави для його притягнення до дисциплінарної відповідальності; а також вид дисциплінарного стягнення, рекомендованого до застосування, передбачений ст.66 Закону №889-VIII, або обставини, що виключають можливість накладення дисциплінарного стягнення.
Водночас, якщо в діях службовця відсутній дисциплінарний проступок, то, відповідно, у резолютивній частині зазначається пропозиція про закриття дисциплінарного провадження.
Окрім того, відповідно до ч.1 ст.75 Закону №889-VIII, перед накладенням дисциплінарного стягнення суб`єкт призначення повинен отримати від державного службовця, який притягається до дисциплінарної відповідальності, письмове пояснення. 
Проте, відмова надати пояснення не перешкоджає здійсненню дисциплінарного провадження та накладенню на державного службовця дисциплінарного стягнення.
Варто окремо зауважити й на тому, що ч.1 ст.74 Закону №889-VIII визначено, що дисциплінарне стягнення має відповідати ступеню тяжкості вчиненого проступку та вини державного службовця. 
Під час визначення виду стягнення необхідно враховувати характер проступку, обставини, за яких він був вчинений, обставини, що пом`якшують чи обтяжують відповідальність, результати оцінювання службової діяльності державного службовця, наявність заохочень, стягнень та його ставлення до служби.
Рішення про накладення на державного службовця дисциплінарного стягнення чи закриття дисциплінарного провадження приймає суб`єкт призначення протягом десяти календарних днів з дня отримання пропозицій Комісії, подання дисциплінарної комісії у державному органі. Рішення оформляється відповідним актом суб`єкта призначення. 
У рішенні, яке оформляється наказом (розпорядженням), зазначаються найменування державного органу, дата його прийняття, відомості про державного службовця, стислий виклад обставин справи, вид дисциплінарного проступку і його юридична кваліфікація, а також вид застосованого дисциплінарного стягнення.
Якщо ж під час розгляду дисциплінарної справи у діях державного службовця не виявлено дисциплінарного проступку, суб`єкт призначення приймає рішення про закриття дисциплінарного провадження стосовно державного службовця, яке оформляється наказом (розпорядженням) (ч.ч.1-3 ст.77 Закону №889-VIII).
Отже, з системного аналізу вказаних вище положень діючого у цій сфері законодавства можна дійти висновку про те, що дисциплінарне стягнення має відповідати ступеню тяжкості вчиненого проступку та вини державного службовця, а також бути застосованим тільки у разі встановлення факту вчинення дисциплінарного проступку та вини державного службовця.
Одночасно, колегія суддів зазначає, що у постанові від 10.03.2020р. по справі №820/2054/17, Верховний Суд дотримується правової позиції, відповідно до якої, дисциплінарне стягнення - це передбачена законом міра примусу, що застосовується суб`єктом призначення до державного службовця, який порушив службову дисципліну, тобто вчинив дисциплінарний проступок. 
Так, об`єктивна сторона проступку складається з протиправної поведінки суб`єкта (працівника), шкідливих наслідків та причинного зв`язку між ними й поведінкою особи, що притягається до відповідальності. Протиправність поведінки полягає в порушенні трудових обов`язків, закріплених положеннями загального та спеціального законодавства про працю: КЗпП України, Законом №889-VІІІ, правилами внутрішнього розпорядку, статутами, положеннями, посадовими інструкціями,     а також у порушенні або невиконанні наказів та розпоряджень власника, уповноваженої ним адміністрації.
Особливе значення під час визначення діяння державного службовця саме як дисциплінарного проступку має наявність у вчиненні цього діяння вини державного службовця, тобто певного психічного ставлення особи до своїх протиправних дій і їхніх шкідливих наслідків.
Так, як встановлено судовою колегією з матеріалів даної справи, на виконання наказу Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) від 23.11.2021р. за №2949/К про здійснення дисциплінарного провадження та відповідно до вимог Закону №889-VIII, дисциплінарною комісією з розгляду дисциплінарної справи було здійснено дисциплінарне провадження стосовно ОСОБА_1 .
Також, з метою визначення ступеня вини, характеру і тяжкості вчиненого дисциплінарного проступку утворено Дисциплінарну комісію Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса).
Як свідчать матеріали справи, позивач 26.11.2021р. був ознайомлений з наказом від 23.11.2021р. №2949/К, про що свідчить його відповідний лист.
Також по справі встановлено, що підставою для ініціювання питання про порушення дисциплінарного провадження щодо позивача слугувала службова записка голови Робочої групи з питань виконання рішень відносно стягнення коштів на користь держави та стягнення коштів з Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) та його структурних підрозділів у Миколаївській області ОСОБА_2 від 18.11.2021р. №23736/11-22.
Як видно з матеріалів справи, 01.12.2021р. Дисциплінарною комісією направлено позивачу повідомлення від 30.11.2021р. за №30101/08.2-06 про розгляд дисциплінарного провадження.
30.11.2021р. на ім`я начальника Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) Дудіна Т.М. було направлено доповідну записку №24789/08.2-06 з пропозиціями доручити Управлінню персоналу направити до Дисциплінарної комісії: відомості щодо наявності чи відсутності заохочень та дисциплінарних стягнень відносно ОСОБА_1 ; інформацію про знаходження ОСОБА_1 у відпустці, а також копії наказів про звільнення або переведення під час проведення дисциплінарного провадження; копії посадових інструкцій, відповідно до яких діяв ОСОБА_1 у період з грудня 2019р. по грудень 2021р.
Згідно з цією ж доповідною запискою, начальнику Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) Дудіну Т.М. також було запропоновано доручити Центральному відділу документування Управління організаційної роботи, документування та контролю Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) направити до Дисциплінарної комісії копії наказів, якими було затверджено «Положення про Вознесенський ВДВС у Вознесенському районі Миколаївської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса), що діяли у період з грудня 2019р. по грудень 2021р.
У зв`язку з необхідністю отримання додаткових пояснень, наказом начальника Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) Дудіна Т.М. від 31.12.2021р. №3126/К, продовжено здійснення дисциплінарного провадження відносно позивача до 60 календарних днів.
Так, під час проведення дисциплінарного провадження відносно ОСОБА_1 , Дисциплінарною комісією було встановлено наступне.
13.07.2021р. Окружний адміністративний суд м.Києва рішенням у справі №640/1648/20 визнав протиправною бездіяльність Вознесенського міськрайонного ВДВС Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) щодо не зняття арешту на нерухоме майно. Як наслідок, Вознесенський міськрайонний ВДВС Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) було зобов`язано скасувати записи про арешт майна від 14.12.2013р., 16.12.2013р., 17.12.2013р. та 19.12.2013р. Науково-виробничого ТОВ «Агро-Інтер» в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно. 
Втім, у стягненні компенсації позивачу витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 30000 грн. суд 1-ї інстанції відмовив, в зв`язку із чим, НВ ТОВ «Агро-Інтер», не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції в цій частині, подало апеляційну скаргу, яку, в свою чергу, постановою від 04.08.2021р. та додатковою постановою від 11.08.2021р. Шостий апеляційний адміністративний суд у справі №640/16848/20, зважаючи на реальність понесених судових витрат та, зокрема, відсутність клопотання про їх зменшення, стягнув на користь Науково-виробничого ТОВ «Агро-Інтер» за рахунок бюджетних асигнувань Вознесенського міськрайонного ВДВС Південного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м.Одеса) понесені судові витрати на правничу допомогу у судах 1-ї та 2-ї інстанцій у загальному розмірі - 60000 грн. (30000 грн. + 30000 грн.).
Не погоджуючись із вказаними постановами Шостого апеляційного адміністративного суду від 04.08.2021р. та від 11.08.2021р., Вознесенський ВДВС у Вознесенському районі Миколаївської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) оскаржив їх до Верховного Суду, який, в свою чергу, своїми ухвалами від 30.09.2021р. та від 12.10.2021р. відмовив у відкритті касаційного провадження.
Так, як встановлено дисциплінарною комісією та підтверджується матеріалами даної справи,  на час ухвалення Окружним адміністративним судом м.Києва рішення від 13.07.2021р. у справі №640/16848/20 керівником відділу ДВС був ОСОБА_1 (наказ Південного МРУ Міністерства юстиції (м.Одеса) від 12.07.2021р. №1874/К).
Разом з тим, як свідчать матеріали справи, Відділом ДВС під керівництвом начальника Посторонко В.М. апеляційна скарга на рішення суду першої інстанції 13.07.2021р. про скасування записів про арешт майна - не подавалась. 
Також, ОСОБА_1 , як керівником ВДВС, не подавалися і заперечення на апеляційну скаргу Науково-виробничого ТОВ «Агро-Інтер» до Шостого апеляційного адміністративного суду, а лише було направлено заяву про відкладення розгляду справи у зв`язку з відпусткою державного виконавця, який представляє інтереси ВДВС у суді. 
При цьому, Вознесенським ВДВС також не було подано до апеляційного суду ні письмових заперечень проти задоволення заяви позивача про стягнення витрат на професійну правничу допомогу, ні мотивованої заяви про зменшення цих витрат, що, в свою чергу, згідно з практикою Великої палати Верховного суду, фактично було розцінено судом як «мовчазна згода» з розміром заявлених до відшкодування витрат. 
Враховуючи викладене, Робочою групою було встановлено ознаки винної поведінки ОСОБА_1 , які виявилися у незабезпеченні останнім належного представництва інтересів ВДВС в суді по справі №640/16848/20, внаслідок чого відбулося стягнення коштів у загальному розмірі - 60000 грн. з рахунків Південного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м.Одеса).
Як вбачається зі змісту пояснень начальника Вознесенського ВДВС у Вознесенському району Миколаївської області Посторонко В.М., останній в своїх поясненнях, направлених на ім`я Голови дисциплінарної комісії ПМРУ Міністерства юстиції (м.Одеса) Фірсової І.В., повідомив, що 28.07.2021р. до Вознесенського ВДВС у Вознесенському районі Миколаївської області надійшла повістка-повідомлення від Шостого апеляційного адміністративного суду про розгляд апеляційної скарги НВ ТОВ «Агро-Інтер» на рішення Окружного адміністративного суду м.Києва від 13.07.2021р., яку він особисто, в той же день, т.б. 28.07.2021р., разом із доповідною, направив до Відділу судової роботи Південного МРУ МЮ  (м.Одеса) та одночасно надіслав до суду апеляційної інстанції клопотання про відкладення розгляду справи у зв`язку із перебуванням у відпустці державного виконавця, який представляє інтереси ВДВС у суді.
Однак, як свідчать матеріали справи, в подальшому, Шостий апеляційний адміністративний суд, не зважаючи на клопотання про відкладення, 04.08.2021р. ухвалив постанову,  якою задовольнив апеляційну скаргу НВ ТОВ «Агро-Інтер», скасував рішення суду першої інстанції від 13.07.2021р. в частині відмови у стягненні витрат на професійну правничу допомогу та виніс нове рішення, яким стягнув з Вознесенського Відділу ДВС на користь позивача – 30 000 грн. Таким чином, як зазначив позивач, судом було проігноровано його клопотання про перенесення розгляду справи, чим було порушено право Вознесенського ВДВС у Вознесенському району на справедливий суд, внаслідок чого ВДВС був позбавлений можливості надати свої заперечення на апеляційну скаргу. 
Також, як зазначив позивач в своїх поясненнях, після отримання вказаного рішення суду 2-ї інстанції, він звернувся за допомогою до Відділу судової роботи Південного МРУ Міністерства юстиції (м.Одеса) для складення касаційної скарги на рішення апеляційного суду. 20.09.2021р. Вознесенським ВДВС було направлено касаційну скаргу до Верховного суду, який, в свою чергу, в подальшому, своєю ухвалою від 30.09.2021р. відмовив у відкритті касаційного провадження, яка надійшла до відділу ДВС - 06.10.2021р.
Надаючи оцінку судовому рішенню 1-ї інстанції у межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів перш за все звертає увагу на те, що дисциплінарна відповідальність керівників має властиві їй особливості, обумовлені їхнім статусом, оскільки керівники особисто відповідають за виконання функцій, покладених на очолюваний ними підрозділ. 
При цьому, керівники несуть дисциплінарну відповідальність у порядку підлеглості. Існування такого виду відповідальності  зумовлено особливістю характеру управлінських дій керівника. Так, керівник несе відповідальність як за свої власні дії, так і відповідає за діяльність підлеглих по службі працівників, тобто за організацію виконання трудовим колективом державної установи функцій і завдань, покладених на неї законодавством.
Так, дійсно, згідно із ч.ч.2,3 ст.77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.
Так, як вже зазначалося вище, дисциплінарне стягнення може бути накладено лише у разі встановлення факту вчинення дисциплінарного проступку та вини державного службовця. 
Дисциплінарний проступок визначається як винне невиконання чи неналежне виконання працівником своїх обов`язків. Так, складовими дисциплінарного проступку є дії або бездіяльність працівника; порушення або неналежне виконання покладених на працівника трудових обов`язків; вина; наявність причинного зв`язку між діями (бездіяльністю) та порушенням або ж неналежним виконанням покладених на працівника трудових обов`язків.
Недоведеність хоча б одного з цих елементів виключає наявність дисциплінарного проступку.
Саме на роботодавцеві лежить обов`язок надати докази фактів винного вчинення працівником дисциплінарного проступку. При обранні виду стягнення власник або уповноважений ним орган повинен враховувати всі обставини, за яких вчинено проступок. Для притягнення працівника до дисциплінарної відповідальності в обов`язковому порядку має бути встановлена вина як одна з важливих ознак порушення трудової дисципліни.
Так, як передбачено пп.1-3 п.9 «Положення про Вознесенський ВДВС у Вознесенському районі Миколаївської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса)» (затв. наказом Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) 16.07.2021р. за №506/03-08), начальник Відділу (яким є позивач), зокрема, очолює Відділ, здійснює керівництво його діяльністю, організовує роботу Відділу, представляє Відділ у відносинах з іншими органами, підприємствами, установами, організаціями та підзвітний перед начальником міжрегіонального управління юстиції та відповідними Управліннями за організацію та результати діяльності Відділу; забезпечує виконання Відділом Конституції та законів України, указів Президента України, постанов Верховної Ради України, прийнятих відповідно до Конституції та законів України, доручень Міністерства юстиції України, заступників Міністра, директора Департаменту, наказів міжрегіонального управління юстиції, а також доручень начальника міжрегіонального управління юстиції; здійснює контроль за додержанням законодавства про виконавче провадження, а також за правильністю, своєчасністю та повнотою вчинення виконавчих дій державним виконавцем.
У свою чергу, «Посадовою інструкцією Начальника Вознесенського ВДВС у Вознесенському районі Миколаївської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса)» (затв. начальником Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) 09.08.2021р., з якою ОСОБА_1 був ознайомлений 13.07.2021р. під підпис), передбачено основні посадові обов`язки начальника Відділу, до яких, окрім іншого, відноситься здійснення у межах наданої компетенції реалізацію завдань, покладених на Вознесенський ВДВС у Вознесенському районі Миколаївської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) та представництво інтересів Відділу в судах всіх інстанцій та в інших державних установах.
При цьому, слід зазначити, що наведеним вище положенням кореспондує також і норма ч.3 ст.55 КАС України, за приписами якої, юридична особа незалежно від порядку її створення, суб`єкт владних повноважень, який не є юридичною особою, беруть участь у справі «через свого керівника», члена виконавчого органу, іншу особу, уповноважену діяти від її (його) імені відповідно до закону, статуту, положення, трудового договору (контракту) (само-представництво юридичної особи, суб`єкта владних повноважень), або ж через представника. 
Враховуючи викладене, колегія суддів в повному обсязі погоджується з доводами відповідача про те, що забезпечити належне представництво інтересів Вознесенського ВДВС у суді був зобов`язаний саме керівник даного Відділу - позивач ОСОБА_1 .
З матеріалів справи встановлено, що дисциплінарна комісія з розгляду дисциплінарних справ вжила всіх передбачених законодавством заходів у рамках дисциплінарного провадження щодо перевірки інформації, вказаної у службовій записці від 18.11.2021р. №23736/11-22 та, на думку колегії суддів, дійшла цілком вірного і обґрунтованого висновку про наявність в діях (бездіяльності) ОСОБА_1 дисциплінарного проступку, що мало наслідком застосування дисциплінарного стягнення у вигляді оголошення «догани».
Матеріалами дисциплінарного провадження, що наявні у матеріалах цієї справи, беззаперечно підтверджено факт неналежного виконання позивачем своїх посадових обов`язків.
Так, спірний наказ відповідача від 20.01.2022р. №214/12-09, яким позивача притягнуто до дисциплінарної відповідальності, прийнятий за висновками дисциплінарного провадження, матеріали якого, як вже зазначалося вище, є такими, що свідчать про наявність у позивача вини у вчиненні проступку, за який він притягнутий до дисциплінарної відповідальності. А тому, відповідачем було цілком обґрунтовано та правомірно застосовано до позивача дисциплінарне стягнення у вигляді «догани».
Окрім того, колегія суддів звертає увагу і на те, що ч.3 ст.65 Закону №889-VІІІ встановлено строки, протягом яких службовець може бути притягнутий до дисциплінарної відповідальності. Так, державний службовець не може бути притягнутий до дисциплінарної відповідальності, якщо минуло шість місяців з дня, коли керівник державної служби дізнався або ж мав дізнатися про вчинення дисциплінарного проступку, не враховуючи час тимчасової непрацездатності службовця чи перебування його у відпустці, або якщо минув один рік після його вчинення.
Аналогічна норма міститься і в ч.5 ст.74 Закону №889-VІІІ.
Викладене свідчить про те, що, застосувавши 20.01.2022р. до ОСОБА_1 дисциплінарне стягнення у виді догани, відповідач не порушив шестимісячний строк притягнення, в тому числі враховуючи те, що апеляційне провадження у справі №640/16848/20 було відкрито 28.07.2021р., а судові рішення, якими стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань Вознесенського міськрайонного ВДВС Південного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м.Одеса) судові витрати на правничу допомогу у загальному розмірі - 60000 грн. (що фактично і стало підставою для притягнення позивача до відповідальності) ухвалені судом апеляційної інстанції 04.08.2021р. та 11.08.2021р. 
До того ж, судом апеляційної інстанції встановлено та підтверджується матеріалами справи, що дисциплінарне провадження за вказаним фактом здійснювалося Дисциплінарною комісією з 23.11.2021р.
Таким чином, з аналізу всіх встановлених судом обставин справи, колегія суддів не встановила порушень процедури, які могли б свідчити про дефектність оскаржуваного наказу відповідача, як рішення суб`єкта владних повноважень, що був прийнятий за наслідками здійснення відповідних процедур дисциплінарного провадження.
Таким чином, доводи апеляційної скарги є суттєвими і свідчать про невідповідність висновків суду першої інстанції обставинам справи та невірне застосування ним норм матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи.
Ухвалюючи дане судове рішення, колегія суддів керується ст.322 КАС України, ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, практикою Європейського суду з прав людини та Висновком №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів (п.41) щодо якості судових рішень.
Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний із належним здійсненням правосуддя, у рішенні судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п.1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (п.58 рішення у справі «Серявін та інші проти України»).
Пунктом 41 Висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів зазначено, що обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.
Враховуючи вищезазначені положення, дослідивши фактичні обставини та питання права, що лежать в основі спору у даній справі, колегія суддів дійшла висновку про відсутність необхідності надання відповіді на інші зазначені в апеляційній скарзі аргументи відповідача, оскільки судом були досліджені усі основні питання, які є важливими для прийняття даного судового рішення.
У силу вимог ч.1 ст.317 КАС України, підставами для скасування судового рішення суду 1-ї інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: 1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.
Отже, за таких обставин та враховуючи, що судом 1-ї інстанції порушено норми матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, а також в зв`язку із тим, що деякі висновки суду не відповідають обставинам справи, судова колегія, діючи виключно в межах заявлених позовних вимог та доводів апеляційної скарги, у відповідності до ч.1 ст.317 КАС України, вважає за необхідне скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове - про відмову у задоволенні позовних вимог в повному обсязі.
За правилами ч.ч.1,7 ст.139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього ж Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа. Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку із розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).
Якщо суд апеляційної або касаційної інстанції, не повертаючи адміністративної справи на новий розгляд, змінить судове рішення або ухвалить нове, він відповідно змінює розподіл судових витрат (ч.6 ст. 139 КАС України).
Отже, документально підтверджені судові витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають компенсації стороні, яка не є суб`єктом владних повноважень, пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень. Тобто, у силу вимог ст.139 КАС України, єдиною підставою для стягнення на користь позивача суми судових витрат на оплату послуг професійної правничої допомоги, є задоволення позовних вимог такої особи.
Враховуючи наведене вище правове регулювання, судова колегія доходить висновку про те, що оскільки судом апеляційної інстанції скасовано рішення суду першої інстанції про задоволення основних позовних вимог ОСОБА_1 та прийнято нове рішення - про відмову у задоволенні адміністративного позову в повному обсязі, то відповідно, і підстави для стягнення на його користь судових витрат, у тому числі понесених ним витрат на професійну правничу допомогу - відсутні.
Керуючись ст.ст.139,308,311,315,317,321,322,325,329 КАС України, апеляційний суд, - 

П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) - задовольнити.
Рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 28 жовтня 2022р. - скасувати та прийняти нове, яким у задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 - відмовити в повному обсязі.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови виготовлено: 14.03.2023р.

Головуючий у справі
суддя-доповідач:                                                                                           Ю.В. Осіпов 

Судді:                                                                                                          І.П. Косцова  

                                                                                                                    В.О. Скрипченко