ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Головуючий суддя у першій інстанції: Пахолюк А.М.

25 січня 2023 року	Львів	Справа № 161/17376/22 пров. № А/857/17852/22	
Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі колегії:

головуючого судді:                                                  Бруновської Н.В.
суддів:                                                                      Хобор Р.Б., Шавель Р.М.
за участю секретаря судового засідання:                      Кардаш В.В.
представника апелянта:                                        Берковського Р.О.
представника позивача:                                        Весельського Є.Л.
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 09 грудня 2022 року    у справі № 161/17376/22 за адміністративним позовом ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_1 ) до ОСОБА_1 про примусове затримання з метою ідентифікації особи,- 
ВСТАНОВИВ:
09.12.2022р. позивач, ІНФОРМАЦІЯ_2 (військова частина НОМЕР_1 ) звернувся з позовом до ОСОБА_1 , у якому просив суд:
- затримати громадянина Російської федерації, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , з метою ідентифікації строком на 6 місяців.
Рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 09.12.2022р. позов задоволено частково.
Не погоджуючись із даним рішенням суду першої інстанції, апелянт ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій зазначає, що судом порушено норми матеріального та процесуального права. Просить суд, рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 09.12.2022р. скасувати та прийняти нову постанову якою зобов`язати ОСОБА_1 внести заставу в розмірі – 100 (ста) прожиткових мінімумів для працездатних осіб на відповідний розрахунковий депозитний рахунок.
Представник апелянта ОСОБА_2 в судовому засіданні апеляційну скаргу підтримав з підстав в ній зазначених. 
В судовому засіданні, представник позивача ОСОБА_3 просив суд, апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.
Заслухавши суддю-доповідача, учасників процесу, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи скарги, законність і обґрунтованість рішення суду, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення виходячи з наступних підстав.
Судом першої інстанції встановлено, що 04.12.2022р. ОСОБА_1 під час виїду з України в міжнародному пункті пропуску для автомобільного сполучення «Ягодин» надав на паспортний контроль закордонний паспорт громадянина України для виїзду за кордон НОМЕР_2 , оголошений органом ДМС України №8025 недійсним, у зв`язку із припиненням громадянства.
04.12.2022р. Рішенням прикордонної служби № НОМЕР_3 ОСОБА_1 відмовлено в перетинанні державного кордону України.
06.12.2022р. контролюючий орган за спробу незаконного перетинання державного кордону ОСОБА_1 затримав та склав протокол про адміністративне затримання за ст. 263 КУпАП, у зв`язку з вчиненням правопорушення, передбаченого ч.1 ст.204-1 КУпАП, для встановлення особи та з`ясування обставин правопорушення та 07.12.2022р. склав протокол про адміністративне правопорушення.
Вживаючи заходів для встановлення особи позивач здійснив дактилоскопіювання, перевірку по ПТК АПК «Гарт-1/П» та направив запити з метою перевірки документів ОСОБА_1 до Департаменту консульської служби Міністерства закордонних справ України та Центрального Міжрегіонального управління ДМС у м. Києві та Київській області.
Контролюючий орган із отриманої форми 1 «Особова картка» Державної міграційної служби, встановив, що паспорт громадянина України на ім`я ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , № НОМЕР_4 , виданий 02.02.2022р., органом 8025 та паспорт громадянина України для виїзду за кордон номер№ НОМЕР_5 , який виданий 21.11.2022р. визнано недійсними.
Крім того, із змісту листів Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби у м. Києві та Київській області від 07.12.2022р. які видані на ім?я ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_3 паспорти громадянина України та для виїзду за кордон серії НОМЕР_2 та № НОМЕР_4 оголошені недійсними у зв`язку із припиненням громадянства останнього.
У зв`язку із порушенням   ОСОБА_1 чинного законодавства позивач НОМЕР_6 прикордонний загін ІНФОРМАЦІЯ_4  (військова частина НОМЕР_1 ) звернувся в суд щодо затримання останнього з метою ідентифікації.
ч.2 ст.19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Спірні правовідносини, що виникли між сторонами, регулюються Конституцією України, Кодексом адміністративного судочинства України, Законом України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», який визначає правовий статус іноземців та осіб без громадянства, які перебувають в Україні, та встановлює порядок їх в`їзду в Україну та виїзду з України.
В п.16 ч.1 ст.1 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» визначено, що паспортний документ іноземця це документ, виданий уповноваженим органом іноземної держави або статутною організацією ООН, що підтверджує громадянство іноземця, посвідчує особу іноземця або особу без громадянства, надає право на в`їзд або виїзд з держави і визнається Україною.
п.1 розділу VI Інструкції про примусове повернення і примусове видворення з України іноземців та осіб без громадянства, затвердженої наказом МВС, Адміністрації Держприкордонслужби та Служби безпеки України 23.04.2012р. №353/271/150, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 21.05.2012р. № 806/21119, передбачено, що якщо іноземець не має документів, що посвідчують особу, орган ДМС, орган охорони державного кордону України або орган СБУ вживають заходів щодо його ідентифікації та документування.
Згідно п.14 ст.1 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» нелегальний мігрант - іноземець або особа без громадянства, які перетнули державний кордон поза пунктами пропуску або в пунктах пропуску, але з уникненням прикордонного контролю і невідкладно не звернулися із заявою про надання статусу біженця чи отримання притулку в Україні, а також іноземець або особа без громадянства, які законно прибули в Україну, але після закінчення визначеного їм терміну перебування втратили підстави для подальшого перебування та ухиляються від виїзду з України.
ч.3 ст. 3 розділу 1 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» зазначено, що іноземці та особи без громадянства зобов`язані неухильно додержуватися Конституції та законів України, інших нормативно-правових актів, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей, інтереси суспільства та держави.
В п. 7 ч.1 ст.1 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» визначено, що іноземці та особи без громадянства, які перебувають на території України на законних підставах, - іноземці та особи без громадянства, які в установленому законодавством чи міжнародним договором України порядку в`їхали в Україну та постійно або тимчасово проживають на її території, або тимчасово перебувають в Україні.
Із змісту п.8, п.9,п.10 ч.1 ст.1 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» видно, що іноземці та особи без громадянства, які постійно проживають в Україні, - іноземці та особи без громадянства, які отримали посвідку на постійне проживання, якщо інше не встановлено законом;
Іноземці та особи без громадянства, які тимчасово перебувають на території України, - іноземці та особи без громадянства, які перебувають на території Україні протягом дії візи або на період, установлений законодавством чи міжнародним договором України, або якщо строк їх перебування на території України продовжено в установленому порядку.
Іноземці та особи без громадянства, які тимчасово проживають в Україні, - іноземці та особи без громадянства, які отримали посвідку на тимчасове проживання, якщо інше ні встановлено законом.
ч.1 ст.289 КАС України визначає, що за наявності обґрунтованих підстав вважати, що іноземець або особа без громадянства, стосовно якої подано адміністративний позов про примусове видворення, ухилятиметься від виконання рішення про її примусове видворення, перешкоджатиме проведенню процедури видворення чи реадмісії відповідно до міжнародних договорів України про реадмісію або якщо існує ризик її втечі, а так само у разі відсутності в іноземця або особи без громадянства, яка вчинила порушення законодавства України з прикордонних питань або про правовий статус іноземців, документа, що дає право на виїзд з України, центральним органом виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері міграції, його територіальним органом чи підрозділом, органом охорони державного кордону або Служби безпеки України подається до місцевого загального суду як адміністративного суду за місцезнаходженням цих органів (підрозділів) або за місцезнаходженням пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, позовна заява про застосування судом до іноземця або особи без громадянства одного з таких заходів: затримання іноземця або особи без громадянства з метою ідентифікації та (або) забезпечення видворення за межі території України; затримання іноземця або особи без громадянства з метою забезпечення її передачі відповідно до міжнародних договорів України про реадмісію; взяття іноземця або особи без громадянства на поруки підприємства, установи чи організації; зобов`язання іноземця або особи без громадянства внести заставу.
ч.11 ст.289 КАС України передбачено, що строк затримання іноземців та осіб без громадянства в пунктах тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, становить шість місяців. За наявності умов, за яких неможливо ідентифікувати іноземця або особу без громадянства, забезпечити примусове видворення чи реадмісію особи у зазначений строк або прийняти рішення за заявою про визнання її біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту в Україні, або особою без громадянства цей строк може бути продовжений, але не більш як на вісімнадцять місяців.
ч.1 ст. 15 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», встановлено, що в`їзд в Україну та виїзд іноземців та осіб без громадянства з України здійснюється за паспортним документом за наявності відповідної візи, якщо інший порядок в`їзду та виїзду не встановлено законодавством чи міжнародним договором України.
Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, що на момент затримання ОСОБА_1 не надав позивачу: паспортного або іншого документа, що б посвідчували його особу та/або давали йому право на перетин державного кордону України, доказів право на законне перебування на території України, документів для виїзду з території України, а також не надав доказів того, що він має відповідний статус особи для перебування в Україні. Тобто, наявні законні підстави для затримання відповідача з поміщенням до пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні з метою ідентифікації.
Колегія суддів відхиляє доводи апелянта про те, що 08.12.2022р. у судовому порядку він оскаржив дії суб`єкта владних повноважень в частині припинення його громадянства України, а саме, рішення Центрального міжрегіонального управління ДМС у м. Києві та Київській області від 05.12.2022р. про скасування рішення ГУДМС України у м. Києві від 28.07.2014р. про оформлення набуття громадянства України за територіальним, що суттєво впливає на розгляд даної справи виходячи з наступних підстав. 
Зокрема, на час розгляду справи не надано жодного доказу про розгляд зазначеної справи в Окружному адміністративному суді м. Києва та прийняття будь-якого рішення з цього приводу, яке б набрало законної сили.
Колегія суддів вважає вірними висновки суду першої інстанції, що на час розгляду даної справи, ОСОБА_1 відмовившись від громадянства Російської федерації та за умови дії рішення компетентного державного органу міграційної служби про припинення громадянства України, вважається особою без громадянства у розумінні ст.1 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства».
Однак, на час розгляду справи в суді у ОСОБА_1 відсутні документи, які підтверджують законність перебування на території України і дають право на виїзд з України.
Крім того, колегія суддів вважає доводи апелянта про те, що він має постійне місце реєстрації та постійне проживання у м. Києві, у власності має нерухоме майно ( квартиру АДРЕСА_1 ) тощо,  оскільки дані обставини не впливають на висновки суду першої інстанції про доцільність ідентифікації останнього щодо наявності даних про громадянство.
Суд апеляційної інстанції зазначає, що ОСОБА_1 перебуваючи без відповідних реєстраційних документів, порушує законодавство України про правовий статус іноземців та осіб без громадянства, а саме: не має документів, які посвідчують особу, то в даному випадку наявні правові підстави для затримання відповідача з метою ідентифікації та забезпечення у майбутньому примусового видворення з території України, з поміщенням до пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають на території України.
Наведені висновки суду відповідають правовій позиції викладеній у постанові Верховного Суду від 13 лютого 2019 року у справі № 359/5975/17.
Разом з тим, колегія суддів вважає вірними висновки суду, про відсутність підстав для застосування до спірних правовідносин, інших заходів передбачених ст. 289 КАС України, зокрема, застави чи поруки, оскільки обставини затримання ОСОБА_1 при перетині державного кордону щодо наявності підозри у пред`явленні документів, що мають ознаки підроблення, вимагають більш ретельного з`ясування при наявності перебування у пункті тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, що не спростував апелянт. (а.с. 6-8).
За таких обставин, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов вірного висновку про наявність підстав для часткового задоволення позову, оскільки  за наявністю умов, за яких неможливо забезпечити ідентифікацію відповідача, наявні підстави для затримання останнього з метою забезпечення ідентифікації строком на три місяці. 
Інші доводи апеляційної скарги фактично зводяться до переоцінки доказів та незгодою апелянта з висновками суду першої інстанцій по їх оцінці, тому не можуть бути прийняті апеляційною інстанцією.
Колегія суддів також враховує позицію ЄСПЛ (в аспекті оцінки аргументів апелянта), сформовану у справі “Серявін та інші проти України” (№ 4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі “Руїс Торіха проти Іспанії” (RuizTorijav. Spain) № 303-A, пункт 29).
Також,  п.41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, визначено, що обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.
Згідно ст.242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.
ст.316 КАС України передбачено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Із врахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції є законним, доводи апеляційної скарги зроблених судом першої інстанції висновків не спростовують і при ухваленні оскарженого судового рішення порушень норм матеріального та процесуального права ним допущено не було, тому, відсутні підстави для скасування чи зміни рішення суду першої інстанції.
Керуючись ст.ст. 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд-
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 – залишити без задоволення, а рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 09 грудня 2022 року    у справі № 161/17376/22  – без змін.
Постанова набирає законної сили з моменту її проголошення та касаційному оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя	 	Н. В. Бруновська 	
судді	 	Р. Б. Хобор 	
 	 	Р. М. Шавель  	
Повне судове рішення складено 31.01.2023р.