Ухвала
 
07 лютого 2023 року
м. Київ
 
справа № 757/26051/18-ц
провадження № 61-1322ск23
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду: 
Стрільчука В. А. (суддя-доповідач), Ігнатенка В. М., Карпенко С. О.,
 
розглянувши касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Укрфінанс Груп» на ухвалу Печерського районного суду міста Києва від 02 червня 2022 року та постанову Київського апеляційного суду від 20 грудня 2022 року у справі за позовом Акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль», правонаступником якого є Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Укрфінанс Груп», до ОСОБА_1 , третя особа - ОСОБА_2 , про звернення стягнення на предмет іпотеки, 
 
ВСТАНОВИВ:
 
У травні 2018 року Акціонерне товариство «Райффайзен Банк Аваль» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_2 та ОСОБА_1 про звернення стягнення на предмет іпотеки.
 
Ухвалою Печерського районного суду міста Києва від 20 червня 2018 року відкрито провадження у справі.
 
Ухвалою Печерського районного суду міста Києва від 30 вересня 2021 року позовні вимоги Акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» до ОСОБА_2 залишено без розгляду.
 
Ухвалою Печерського районного суду міста Києва від 17 листопада 2021 року замінено позивача Акціонерне товариство «Райффайзен Банк Аваль» на його правонаступника - Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Укрфінанс Груп» (далі - ТОВ «ФК «Укрфінанс Груп»).
 
Ухвалою Печерського районного суду міста Києва від 27 січня 2022 року залучено до участі у справі як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - ОСОБА_2 
 
27 січня 2022 року ТОВ «ФК «Укрфінанс Груп» подало до суду заяву про уточнення позовних вимог, в якій просило: в погашення заборгованості за кредитним договором від 11 червня 2007 року № 014/8051/74/56510 в сумі   2 771 208,49 грн звернути стягнення на предмет іпотеки, а саме - квартиру АДРЕСА_1 в частині, що належить на праві приватної власності ОСОБА_1 : 34/300 частин квартири, що належить ОСОБА_1 на підставі договору дарування від 06 травня 2007 року; 41/100 частин квартири, що належить ОСОБА_1 на підставі договору дарування від 04 травня 2007 року, шляхом продажу на прилюдних торгах в межах процедури виконавчого провадження за ціною, не нижчою ринкової вартості на момент продажу.
 
У травні 2022 року ТОВ «ФК «Укрфінанс Груп» звернулося до суду із заявою про забезпечення позову, в якій просило забезпечити збереження предмета іпотеки, а саме: 157/300 частин квартири АДРЕСА_1 , а саме - зобов`язати ОСОБА_1 забезпечити ТОВ «ФК «Укрфінанс Груп» та уповноваженим ним представникам, уповноваженому експерту з оцінки майна, представнику страхової компанії, представнику експлуатаційної організації, який має змогу відчиняти двері, та представнику охоронної компанії, що забезпечує фізичну охорону та безпеку вказаних осіб, фізичний доступ до 157/300 частини квартири АДРЕСА_1 для здійснення оцінки вартості зазначеної частки квартири з метою її страхування відповідно до Закону України «Про іпотеку» та забезпечення фізичної охорони вказаної частки квартири до розгляду справи по суті. 
 
Ухвалою Печерського районного суду міста Києва від 02 червня 2022 року в задоволенні заяви ТОВ «ФК «Укрфінанс Груп» відмовлено.
 
Постановою Київського апеляційного суду від 20 грудня 2022 року апеляційну скаргу ТОВ «ФК «Укрфінанс Груп» задоволено частково. Ухвалу Печерського районного суду міста Києва від 02 червня 2022 року змінено, викладено її мотивувальну частину в редакції цієї постанови.
 
25 січня 2023 року ТОВ «ФК «Укрфінанс Груп» подало до Верховного Суду через підсистему «Електронний суд» касаційну скаргу на ухвалу Печерського районного суду міста Києва від 02 червня 2022 року та постанову Київського апеляційного суду від 20 грудня 2022 року, в якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати оскаржувані судові рішення і ухвалити нове рішення, яким задовольнити його заяву про забезпечення позову.
 
Касаційне провадження не підлягає відкриттю з таких підстав.
 
Згідно з пунктом 4 частини першої статті 353 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) окремо від рішення суду можуть бути оскаржені в апеляційному порядку ухвали суду першої інстанції щодо: скасування забезпечення позову, відмови в скасуванні чи заміні заходів забезпечення позову або відмови у забезпеченні позову.
 
Відповідно до пункту 2 частини першої статті 389 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити у касаційному порядку: ухвали суду першої інстанції, вказані у пунктах 3, 6, 7, 15, 16, 22, 23, 27, 28, 30, 32 частини першої статті 353 цього Кодексу, після їх перегляду в апеляційному порядку.
 
Постанова апеляційного суду за результатами перегляду ухвали суду першої інстанції щодо відмови у забезпеченні позову не може бути переглянута судом касаційної інстанції, оскільки відповідна ухвала місцевого суду переглядалася в апеляційному порядку на підставі пункту 4 частини першої статті 353 ЦПК України, який відсутній в переліку ухвал суду першої інстанції, що можуть бути оскаржені в касаційному порядку після їх апеляційного перегляду згідно з пунктом 2 частини першої статті 389 ЦПК України.
 
У рішенні Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) у справі «Гарсія Манібардо проти Іспанії» від 15 лютого 2000 року зазначено, що спосіб, у який стаття 6 застосовується до апеляційних та касаційних судів, має залежати від особливостей процесуального характеру, а також до уваги мають бути взяті норми внутрішнього законодавства та роль касаційних судів у них. ЄСПЛ зазначає, що право на доступ до суду, гарантоване пунктом першим статтею 6 Конвенції, не є абсолютним і може підлягати обмеженню; такі обмеження допускаються з огляду на те, що за своїм характером право доступу потребує регулювання з боку держави. Суд повинен переконатися, що застосовані обмеження не звужують чи не зменшують залишені особі можливості доступу до суду в такий спосіб або до такої міри, що це вже спотворює саму суть цього права (рішення ЄСПЛ від 12 липня 2001 року у справі «Принц Ліхтенштейну Ганс-Адам II проти Німеччини»).
 
Системне тлумачення статей 353, 389 ЦПК України свідчить про те, що законодавець свідомо виокремив випадки, в яких може бути оскаржена або конкретна процесуальна дія, або така конкретна дія і відмова в її вчиненні.
 
Зазначені процесуально-процедурні обмеження права на касаційне оскарження деяких ухвал місцевого суду (та постанов суду апеляційної інстанції за результатами їх перегляду) окремо від остаточного рішення суду встановлено з метою ефективного здійснення правосуддя і не зменшують для сторін можливості доступу до суду та не ускладнюють їм цей доступ таким чином і такою мірою, щоб завдати шкоди самій суті цього права, оскільки сторони не позбавляються права на оскарження таких ухвал місцевого суду (та постанов суду апеляційної інстанції за результатами їх перегляду) взагалі, їх право лише відтерміновується до винесення остаточного рішення у справі.
 
Відповідно до пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суд відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.
 
Оскільки оскаржувані заявником судові рішення не підлягають касаційному оскарженню, то у відкритті касаційного провадження у справі необхідно відмовити.
 
Помилкове зазначення в постанові Київського апеляційного суду від 20 грудня 2022 року про можливість її оскарження в касаційному порядку не є підставою для касаційного перегляду оскаржуваного судового рішення, оскільки такий перегляд не відповідатиме положенням статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо права особи на розгляд її справи судом, встановленим законом.
 
У зв`язку з відмовою у відкритті касаційного провадження у справі не підлягає окремому розгляду клопотання ТОВ «ФК «Укрфінанс Груп» про поновлення строку на касаційне оскарження ухвали Печерського районного суду міста Києва від 02 червня 2022 року та постанови Київського апеляційного суду від 20 грудня 2022 року.
 
Керуючись статтями 260, 389, 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду
 
УХВАЛИВ:
 
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Укрфінанс Груп» на ухвалу Печерського районного суду міста Києва від 02 червня 2022 року та постанову Київського апеляційного суду від 20 грудня 2022 року у справі за позовом Акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль», правонаступником якого є Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Укрфінанс Груп», до ОСОБА_1 , третя особа - ОСОБА_2 , про звернення стягнення на предмет іпотеки.
 
Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити заявнику.
 
Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:	В. А. Стрільчук	
 	 	
 	В. М. Ігнатенко	
 	 	
 	С. О. Карпенко