ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/2103/23 Справа № 175/53/21 	  	Суддя у 1-й інстанції - Васюченко  О. Г. Суддя у 2-й інстанції - Канурна  О. Д.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 березня 2023 року                                                                м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:        

       головуючої судді Канурної О.Д.,
суддів: Космачевської Т.В., Халаджи О.В., 
розглянувши в письмовому провадженні в приміщенні Дніпровського апеляційного суду без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Комерційний банк «ПриватБанк» на рішення Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 26 березня 2021 року у справі за позовом Акціонерного товариства «Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором і судових витрат (суддя першої інстанції Васюченко О.Г.) , -
В С Т А Н О В И В:

       11 січня 2021 року позивач - АТ «ПриватБанк» звернувся до Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області з позовною заявою до відповідача ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором. 
       В обгрунтування позовних вимог банк посилався на те, що ОСОБА_2  підписав Заяву про приєднання до умов та правил надання банківських послуг № б/н від 04 серпня 2011 року, відповідно до умов якої відповідачу було відкрито кредитний рахунок та встановлено кредитний ліміт. 
       У зв`язку з неналежним виконанням умов кредитного договору у ОСОБА_2 утворилася заборгованість, в добровільному порядку погашення заборгованості не відбулося.
        ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 помер, а оскільки відповідачка постійно проживала разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, то позивач вважав її такою, що прийняла спадщину. Позивачем було направлено претензію кредитора до нотаріальної контори, яка повідомила, що на підставі вище вказаної заяви була відкрита спадкова справа, також лист - претензію було направлено відповідачу.
       Банк посилається на те, що ОСОБА_1 є спадкоємицею після смерті ОСОБА_2 і повинна відповідати по боргам ОСОБА_2 , але у добровільному порядку цього не робить. 
       На підставі наведеного позивач - АТ «ПриватБанк» просив суд стягнути з відповідача ОСОБА_1 заборгованість по кредитному договору у сумі 8134,55 грн та судовий збір.
       Рішенням Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 26 березня 2021 року Акціонерному товариству Комерційний банк «ПриватБанк» у задоволенні позову до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором і судових витрат відмовлено. 
       Із указаним рішенням суду не погодився позивач та подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги банку задовольнити.
       В обґрунтування апеляційної скарги Акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк» посилається на помилковість висновку суду першої інстанції про відмову у задоволенні позовних вимог, оскільки відповідачка ОСОБА_1 , як спадкоємиця після смерті позичальника ОСОБА_2 , яка проживала з ним та не відмовилася від спадщини, прийняла спадщину, до складу якої, серед іншого, увійшли боргові зобов`язання ОСОБА_2 .
       Також позивач звертає увагу апеляційного суду на те, що відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину, що свідчить про те, що саме на відповідачці лежить обов`язок щодо повернення боргу спадкодавця ОСОБА_2 . 
       Щодо заборгованості ОСОБА_2 за кредитним договором, то позивач зазначив, що всі істотні умови надання банківського кредиту були погоджені між сторонами у справі, після перевипуску карт ОСОБА_2 отримував нову карту та користувався нею, що підтверджується виписками про рух коштів по картам. Апелянт зауважив, що виписка по картковим рахункам ОСОБА_2 є належним та допустимим доказом у даній справі.
       Ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 13 грудня 2022 року витребувано цивільну справу з Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області.
       22 грудня 2022 року цивільна справа надійшла до апеляційного суду.
       Ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 27 грудня 2022 року відкрито провадження у даній справі та надано сторонам строк для надання відзиву на апеляційну скаргу. 
       Копію ухвали про відкриття провадження представник позивача отримав електронною поштою 28 грудня 2022 року (а.с.159) 
       Ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 09 січня 2023 року справу призначено до розгляду в письмовому провадженні без повідомлення учасників справи.        
       Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.
       Як передбачено ч. 3 вказаної вище статті, розгляд справ у суді апеляційної інстанції здійснюється в судовому засіданні з повідомленням учасників справи, крім випадків, передбачених статтею 369 цього Кодексу.
       Згідно ч. 1 ст. 369 ЦПК України, апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
З позовної заяви вбачається, що ціна позову становить менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, а саме 8134,55 грн., тому апеляційну скаргу слід розглядати без повідомлення учасників справи.
       Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Заслухавши суддю - доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» задоволенню не підлягає з наступних підстав.
Відповідно до частини 1 ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Частиною 1 ст. 367 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
       Згідно частини 2 вказаної вище статті, суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
       Із матеріалів справи вбачається, що відповідно до укладеного між позивачем АТ КБ «Приватбанк» (правонаступник ПАТ КБ «Приватбанк») договору б/н від 04 серпня 2011 року (про відкриття карткового рахунку, обслуговування платіжної картки, встановлення кредитного ліміту на платіжну картку) ОСОБА_2 отримав ліміт на карту, у розмірі 4000,00 гривень, який у подальшому був збільшений до 8500,00 гривень для своїх потреб зі сплатою відсотків за користування кредитом. 
Частиною 1 ст. 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Як вбачається із частини 1 статті 527 ЦК України, боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту 
Відповідно до частини 1 статті 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
Відповідно до умов договору, відповідач зобов`язаний повернути кредит позивачу у відповідності до графіку, що наведений у додатку до цього договору (як основного так і додаткового), який є його невід`ємною частиною. В разі порушення позичальником обов`язку повернути кредитодавцеві кредиту у відповідності до умов цього договору, позичальник зобов`язаний сплатити кредитодавцеві пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла в період прострочення сплати, від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. У випадку прострочення повернення сум наданого кредиту (в тому числі часткового повернення), та прострочення сплати процентів за користування кредитом відповідно до цього договору, позичальник сплачує кредитодавцю штраф незалежно від строку прострочення. Штраф сплачується в національній валюті України за офіційним курсом НБУ на день сплати/стягнення.
ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 помер.
31 березня 2020 року позивачем було направлено претензію кредитора до нотаріальної контори, яка повідомила, що на підставі вище вказаної заяви 17 квітня 2020 року була відкрита спадкова справа, також лист - претензію було направлено відповідачці ОСОБА_1 . 
З витребуваної з нотаріальної контори спадкової справи вбачається, що з заявою чи з відмовою про прийняття спадщини, спадкоємець у встановлений законом строк не зверталась, також не вбачається наявності у спадкодавця будь-якого рухомого чи нерухомого майна та його вартості.
Доводи апеляційної скарги позивача - Акціонерного товариства «Комерційний банк «ПриватБанк» про те, що саме на відповідачах лежить обов`язок щодо відшкодування боргу спадкодавця в повному обсязі, є безпідставними, виходячи з наступного.
Відповідно до частини 1 ст. 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав і обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).
Згідно з частиною 1 статті 1219 ЦК України, до складу спадщини входять усі права і обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.
Частиною 2 статті 1220 ЦК України передбачено, що часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (частина третя статті 46 цього Кодексу).
Як вбачається із частини 1 статті 1268 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.
Частиною 5 вказаної вище статті передбачено, що незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.
Згідно з ч. 1 ст. 1297 ЦК України, спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є майно та /або майнові права, які обтяжені, та/або нерухоме майно та інше майно, щодо якого здійснюється державна реєстрація, зобов`язаний звернутися до нотаріуса або в сільських населених пунктах – до уповноваженої на це посадової особи відповідного органу місцевого самоврядування за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на таке майно.
Як вбачається із частини 3 статті 1296 ЦК України, відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину.
Частиною 1 ст. 1282 ЦК України передбачено, що спадкоємці зобов`язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Кожен із спадкоємців зобов`язаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині.
Згідно з частиною 2 вказаної вище статті, вимоги кредитора спадкоємці зобов`язані задовольнити шляхом одноразового платежу, якщо домовленістю між спадкоємцями і кредитором не встановлено інше. 
У разі відмови від одноразового платежу, суд, за позовом кредитора, накладає стягнення на майно, яке було передано спадкоємцям у натурі.
Апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог АТ КБ «ПриватБанк» щодо стягнення заборгованості, оскільки відповідач у спадок будь-якого майна не отримав, а позивачем не надано на підтвердження отримання майна у спадок останнім та вартості цього майна, одержаного у спадщину.
Пунктом 32 Постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 30 березня 2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» передбачено, що при вирішенні спорів щодо виконання зобов`язань за кредитним договором у випадку смерті боржника/позичальника за наявності поручителя чи спадкоємців суди мають враховувати таке.
З урахуванням положення статті 1282 ЦК спадкоємці боржника за умови прийняття спадщини є боржниками перед кредитором у межах вартості майна, одержанного у спадщину. При цьому спадкоємці несуть зобов`язання погасити нараховані відсотки і неустойку тільки в тому випадку, якщо вони вчинені позичальникові за життя. Інші нараховані зобов`язання фактично не пов`язані з особою позичальника і не можуть присуджуватися до сплати спадкоємцями.
Доводи апеляційної скарги позивача - Акціонерного товариства «Комерційний банк «ПриватБанк» про те, що докази, надані позивачем на підтвердження свого права зі стягнення заборгованості за тілом кредиту у повній мірі відповідають вимогам ст. 76 – 80 ЦПК України, є безпідставними, виходячи з наступного. 
Відповідно до частини 1 статті 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Як вбачається із частини 2 вказаної вище статті, ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.
Частиною 1 статті 77 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. 
Відповідно до частини 2 вказаної вище статті, предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
Частиною 3 вказаної вище статті передбачено, що сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.
Як вбачається із частини 1 статті 80 ЦПК України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.
Згідно з частиною 2 вказаної вище статті, питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
Оскільки як судом першої інстанції, так і судом апеляційної інстанції встановлено, що відповідачка ОСОБА_1 у спадок будь-якого майна не прийняла, то і підстав для задоволення позовних вимог позивача про стягнення заборгованості у розмірі 8134,55 грн. за кредитним договором № б/н від 04.08.2011 року немає.
Апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції повно та всебічно розглянув справу, правильно встановив обставини справи та відповідні їм правовідносини, наданим доказам дав правильну правову оцінку і обгрунтовано у відповідності з вимогами матеріального і процесуального права дійшов до висновку про відмову у задоволенні позовних вимог позивача.
На підставі викладеного вище, апеляційний суд вважає, що підстав для скасування рішення Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 26 березня 2021 року і задоволення апеляційної скарги Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» немає.        
                Керуючись ст. ст. 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд - 

П О С Т А Н О В И В: 

        Апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» залишити без задоволення.
        Рішення Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 26 березня 2021 року залишити без змін.
        Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, передбачених підпунктами а-г пункту 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

Судді:                                                                        О.Д. Канурна

                                                                       Т.В. Космачевська

                                                                               О.В.Халаджи