ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 грудня 2022 року	Львів	Справа № 460/1320/22 пров. № А/857/12600/22	

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії :
головуючого судді:                                        Гуляка В.В.
суддів:                                                              Ільчишин Н.В., Святецького В.В.
за участі секретаря судового засідання:           Приступи Р.Л. 
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 19 липня 2022 року (суддя – Недашківська К.М., час ухвалення – 15:12 год., місце ухвалення – м.Рівне, дата складання повного тексту – 26.07.2022), 
в адміністративній справі №460/1320/22 за позовом ОСОБА_1 до Смизької селищної ради Дубенського району Рівненської області, 
про визнання незаконним та скасування рішення, поновлення на посаді, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, 

                                                                 встановив:   

У січні 2022 року позивач ОСОБА_1 звернулася в суд із адміністративним позовом до відповідача Смизької селищної ради Дубенського району Рівненської області, в якому просила: 1) визнати незаконним та скасувати рішення Смизької селищної ради восьмого скликання «Про звільнення з посади заступника селищного голови Смизької селищної ради ОСОБА_1 » №1205 від 10.12.2021; 2) поновити ОСОБА_2 на посаді заступника селищного голови Смизької селищної ради; 3) стягнути з відповідача на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу з 14.11.2020 року по день ухвалення судом рішення по даній справі; 4) допустити до негайного виконання судове рішення у справі про поновлення на роботі та виплати середнього заробітку за час вимушеного прогулу з 14.11.2020 року по день ухвалення судом рішення по даній справі; 5)           судові витрати по справі, які понесені у зв`язку із розглядом справи, покласти на відповідача. 
Відповідач в суді першої інстанції позовних вимог не визнав, подав свій відзив. Просив в позові відмовити за безпідставністю. 
Рішенням Рівненського окружного адміністративного суду від 19.07.2022 адміністративний позов ОСОБА_1 до Смизької селищної ради про визнання протиправним та скасування рішення, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку – залишено без задоволення. 
З цим рішенням суду першої інстанції не погодилася позивач та оскаржила його в апеляційному порядку. Вважає апелянт, що рішення суду є незаконним, необґрунтованим та таким, що прийняте з порушенням норм матеріального та процесуального права, а тому вказане рішення суду підлягає скасуванню з підстав, наведених в апеляційній скарзі. 
В обґрунтування апеляційних вимог апелянт зазначає, що судом першої інстанції помилково встановлено, що оскаржуване рішення Смизької селищної ради є правомірним, не мотивувавши та не вказавши конкретну норму закону, яка б надавала право роботодавцю звільнити працівника «заднім числом», оскільки оскаржуване рішення Смизької селищної ради датоване 10.12.2021, а звільнено позивача з посади - 13.11.2020 року. Окрім того, фактично після виконання рішення суду відбулося поновлення трудових відносин між позивачем та відповідачем і саме тому 10.12.2021 мав би бути повноцінним робочим днем позивача, однак відповідач не ввів до штатного розпису відповідну посаду - заступника селищного голови, не ввів позивача до складу діючого виконавчого комітету станом на 10.12.2021. Зазначає апелянт і те, що суд першої інстанції встановив, що виплата коштів позивачу відбулася лише по 14.07.2021, проте період трудових відносин до 10.12.2021 позивачу не оплачений. Суперечливим є висновок суду першої інстанції, що дата 13.11.2020 стосується не дати звільнення, оскільки у трудовій книжці позивача чітко вказана дата звільнення - 13.11.2020. Також звертає увагу суду на те, що ОСОБА_2 не входила до складу виконавчого комітету, то відповідно і її повноваження не могли б припинитися із його розпуском. 
За результатами апеляційного розгляду апелянт просить оскаржене рішення суду від 19.07.2022 скасувати повністю і ухвалити нове судове рішення, яким позовні вимоги задовільнити у повному обсязі. 
Відповідач подав відзив на апеляційну скаргу, у якому зазначає, що доводи апелянта не спростовують викладеного у рішенні суду, а зводяться до переоцінки встановлених судом обставин, будуються на припущеннях та довільному тлумаченні норм закону. Просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржене рішення суду залишити без змін. 

Суд апеляційної інстанції, заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи та докази по справі, обговоривши доводи, межі та вимоги апеляційної скарги, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню. 

Судом встановлено такі фактичні обставини справи. 
Позивач ОСОБА_1 розпорядженням селищного голови від 09.10.2017 №60 прийнята на посаду заступника селищного голови з 10.10.2017. 
Рішенням Смизької селищної ради №1481 від 10.03.2020 №1871 “Про діяльність заступника селищного голови ОСОБА_1 ” звільнено ОСОБА_1 з посади заступника селищного голови з 10.03.2020. 
Рішенням Рівненського окружного адміністративного суду від 02.02.2021 у справі №460/5891/20 адміністративний позов ОСОБА_1 до Смизької селищної ради Дубенського району Рівненської області про визнання протиправним та скасування рішення Смизької селищної ради Дубенського району Рівненської області “Про діяльність заступника селищного голови ОСОБА_1 ” №1871 від 10.03.2020, поновлення позивача на посаді заступника селищного голови Смизької селищної ради Дубенського району Рівненської області та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу з 11.03.2020 – залишено без задоволення. 
Однак, постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 14.07.2021 у справі №460/5891/20 рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 02.02.2021 в адміністративній справі №460/5891/20 - скасовано. Позов ОСОБА_1 - задоволено. Визнано протиправним і скасовано рішення Смизької селищної ради Дубенського району Рівненської області “Про діяльність заступника селищного голови ОСОБА_1 ” №1871 від 10 березня 2020 року. Поновлено ОСОБА_1 на посаді заступника селищного голови Смизької селищної ради Дубенського району Рівненської області з 11 березня 2020 року. Стягнуто зі Смизької селищної ради Дубенського району Рівненської області на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 11 березня 2020 року по 14 липня 2021 року (а.с. 33). 
Рішенням Смизької селищної ради (двадцять перша сесія восьмого скликання) “Про поновлення на посаді заступника селищного голови Смизької селищної ради ОСОБА_1 ” від 10.12.2021 №1204 (далі – Рішення №1204), на виконання рішення Восьмого апеляційного адміністративного суду від 14.07.2021 у справі №460/5891/20, постановлено: скасувати рішення Смизької селищної ради “Про діяльність заступника селищного голови ОСОБА_1 ” №1871 від 10 березня 2020 року. Поновити ОСОБА_1 на посаді заступника селищного голови Смизької селищної ради з 11.03.2020. Врахувати те, що ОСОБА_1 здійснено виплату середнього заробітку за час вимушеного прогулу за період з 11.03.2020 по 14.07.2021 (а.с. 9). 
Рішенням Смизької селищної ради (двадцять перша сесія восьмого скликання) “Про звільнення з посади заступника селищного голови Смизької селищної ради ОСОБА_1 ” від 10.12.2021 №1205 (далі – Рішення №1205), у зв`язку з закінченням повноважень Смизької селищної ради сьомого скликання за підсумками виборів до місцевих рад 25 жовтня 2020 року та формуванням нового складу виконавчого комітету Смизької селищної ради восьмого скликання згідно рішення від 13.11.2020 №13 «Про утворення виконавчого комітету Смизької селищної ради та затвердження його персонального складу» вирішено звільнити заступника селищного голови ОСОБА_1 у зв`язку з закінченням строку повноважень виконавчого комітету Смизької селищної ради сьомого скликання 13 листопада 2020 року, на підставі частини першої статті 51 Закону України “Про місцеве самоврядування в Україні” (а.с. 8). 
Не погодившись із рішенням відповідача від 10.12.2021 за №1205 про звільнення, позивач звернулася до суду з даним адміністративним позовом. 

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що оскаржуване рішення відповідача №1205 від 10.12.2021 року про звільнення позивача з посади є правомірним, а тому немає підстав для його скасування. Оскільки решта позовних вимог є похідними, у їх задоволенні теж слід відмовити. 
Суд апеляційної інстанції вважає, що суд першої інстанції дійшов таких висновків із неповним з`ясування усіх обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, та з частковим порушенням норм матеріального права. 
Так, враховуючи вимоги частини 2 статті 19 Конституції України та частини 2 статті 2 КАС України, законодавцем визначено критерії для оцінювання рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень, які одночасно є принципами адміністративної процедури, що вироблені у практиці європейських країн. 
Наведені норми означають, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень. 
Закон України “Про місцеве самоврядування в Україні” від 21.05.1997 №280/97-ВР (далі – Закон №280/97-ВР) визначає систему та гарантії місцевого самоврядування в Україні, засади організації та діяльності, правового статусу і відповідальності органів та посадових осіб місцевого самоврядування. 
Згідно абзацу четвертого частини першої статті 10 Закону України “Про службу в органах місцевого самоврядування” від 07.06.2001 №2493-III (далі – Закон №2493-III), прийняття на службу в органи місцевого самоврядування, зокрема, на посади заступників сільського, селищного, міського голови з питань діяльності виконавчих органів ради, здійснюється шляхом затвердження відповідною радою. 
За приписами частини першої статті 20 Закону №2493-III, крім загальних підстав, передбачених Кодексом законів про працю України, служба в органах місцевого самоврядування припиняється на підставі і в порядку, визначених  Законом України  “Про місцеве самоврядування в Україні”, цим та іншими законами України. 
Частиною першою статті 59 Закону №280/97-ВР визначено, що рада в межах своїх повноважень приймає нормативні та інші акти у формі рішень. 
Згідно із пунктом 3 частини першої статті 26 Закону №280/97-ВР, виключно на пленарних засіданнях сільської, селищної, міської ради вирішуються питання утворення виконавчого комітету ради, визначення його чисельності, затвердження персонального складу; внесення змін до складу виконавчого комітету та його розпуск. 
Відповідно до частин першої, другої та третьої статті 51 Закону №280/97-ВР, виконавчим органом сільської, селищної, міської, районної у місті (у разі її створення) ради є виконавчий комітет ради, який утворюється відповідною радою на строк її повноважень. Після закінчення повноважень ради, сільського, селищного, міського голови, голови районної у місті ради її виконавчий комітет здійснює свої повноваження до сформування нового складу виконавчого комітету. Кількісний склад виконавчого комітету визначається відповідною радою. Персональний склад виконавчого комітету сільської, селищної, міської ради затверджується радою за пропозицією сільського, селищного, міського голови, районної у місті ради - за пропозицією голови відповідної ради. Виконавчий комітет ради утворюється у складі відповідно сільського, селищного, міського голови, районної у місті ради - голови відповідної ради, заступника (заступників) сільського, селищного, міського голови, голови районної у місті ради, керуючого справами (секретаря) виконавчого комітету, а також керівників відділів, управлінь та інших виконавчих органів ради, інших осіб. Сільська, селищна, міська рада утворює у складі виконавчого комітету ради орган з питань містобудування та архітектури. 
Наведені правові норми дають підстави вважати, що повноваження виконавчого комітету ради, в тому числі заступника міського голови закінчуються після сформування нового складу виконавчого комітету. 
Судом встановлено, що ОСОБА_1 09.10.2017 прийнята на посаду заступника селищного голови Смизької селищної ради з 10.10.2017 та входила до складу виконавчого комітету. 
Рішенням Смизької селищної ради (восьме скликання) “Про утворення виконавчого комітету Смизької селищної ради та затвердження його персонального складу” від 13.11.2020 №13 вирішено: утворити виконавчий комітет Смизької селищної ради у кількості 11 осіб; затвердити персональний склад виконавчого комітету Смизької селищної ради згідно з додатком №1 до рішення (а.с. 37). 
У даному випадку установлено беззаперечний факт формування нового складу виконавчого комітету Смизької селищної ради за підсумками виборів до місцевих рад 25 жовтня 2020 року. 
Отже, прийняття відповідачем оскаржуваного Рішення №1205 в частині звільнення заступника селищного голови ОСОБА_1 з підстав формування нового складу виконавчого комітету Смизької селищної ради є правомірним. 
В контексті спірних правовідносин та визначеної відповідачем підстави формулювання звільнення, повноваження позивача як заступника селищного голови мали б бути закінчені після сформування нового складу виконавчого комітету. 
При цьому, слід зазначити, що відповідно до ч.1 ст. 40 КЗпП України, трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадках: змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників. 
Відмінність підстав формулювання відповідно до наведених норм полягає у тому, що за ст.51 Закону №280/97-ВР звільнення відбувається одночасно з сформуванням нового складу відповідного виконавчого комітету, тоді як за ч.1 ст.40 КЗпП України це здійснюються у випадку змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації або реорганізації. 
У розглянутому випадку, відповідно до оскарженого рішення ради позивача звільнено на підставі ст.51 Закону №280/97-ВР, що, відповідно, передбачає обов`язкове обрання та формування нового складу виконавчого комітету Смизької селищної ради. 
Проте, колегія суддів зазначає, що рішення Смизької селищної ради «Про звільнення з посади заступника селищного голови Смизької селищної ради ОСОБА_1 » №1205 від 10.12.2021 містить помилковий висновок в частині визначення дати звільнення з посади заступника селищного голови Смизької  селищної ради – 13 листопада 2020 року, який суперечить не лише законодавчим нормам, а й рішенню Смизької селищної ради №1204 від 10.12.2021. 
Як встановлено судом і було вказано вище, постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 14.07.2021 у справі №460/5891/20 визнано протиправним і скасовано рішення Смизької селищної ради “Про діяльність заступника селищного голови ОСОБА_1 ” №1871 від 10.03.2020. Поновлено ОСОБА_1 на посаді заступника селищного голови Смизької селищної ради з 11.03.2020. 
На виконання цього рішення Восьмого апеляційного адміністративного суду від 14.07.2021 у справі №460/5891/20 рішенням Смизької селищної ради №1204 від 10.12.2021 постановлено поновити ОСОБА_1 на посаді заступника селищного голови Смизької селищної ради з 11.03.2020. 
Тобто, після прийняття вказаного рішення Смизької селищної ради №1204 від 10.12.2021 року період із 11.03.2020 року по 10.12.2021 року включно вважається періодом роботи позивача на посаді заступника селищного голови Смизької селищної ради, а відповідно день 10.12.2020 року мав би бути для позивача днем фактичного виходу на роботу. 
Тому, звільнення позивача з посади заступника селищного голови Смизької селищної ради, тобто з посади на якій її було поновлено, могло бути проведено не раніше як із наступного дня - 11.12.2021 року. 
В такій ситуації, являється протиправним рішення Смизької селищної ради №1205 від 10.12.2021 в частині звільнено позивача з посади заступника селищного голови з 13.11.2020. 
Водночас, апеляційний суд враховує, що у трудовій книжці ОСОБА_1 під номером 52 міститься запис про звільнення позивача з посади заступника селищного голови у зв`язку із закінченням строку повноважень виконавчого комітету Смизької селищної ради саме із 13.11.2020 року (а.с. 12). 
Крім цього, у письмових поясненнях і у відзиві на апеляцію відповідач Смизька селищна рада визнає той факт, що спірним рішенням №1205 від 10.12.2021 позивача звільнено з посади саме із 13.11.2020. 
Тому, являються помилковими висновки суду першої інстанції про те, що вказана в резолютивній частині рішенням №1205 дата «13 листопада 2020 року» стосується не дати звільнення, а стосується моменту закінчення строку повноважень виконавчого комітету Смизької селищної ради сьомого скликання. 
Отже, являються обгрунтованими доводи апелянта (позивача) в частині щодо протиправності звільнення позивача з посади з 13.11.2020 року. 
Відповідно до ч.3 ст.235 КЗпП України, у разі визнання формулювання причини звільнення неправильним або таким, що не відповідає чинному законодавству, у випадках, коли це не тягне за собою поновлення працівника на роботі, орган, який розглядає трудовий спір, зобов`язаний змінити формулювання і вказати в рішенні причину звільнення у точній відповідності з формулюванням чинного законодавства та з посиланням на відповідну статтю (пункт) закону. Якщо неправильне формулювання причини звільнення перешкоджало працевлаштуванню працівника, орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату йому середнього заробітку за час вимушеного прогулу в порядку і на умовах, передбачених частиною другою цієї статті. 
Пленум Верховного Суду України у постанові №9 від 06.11.1992 «Про практику розгляду судами трудових спорів» зазначив, що суд не вправі визнати звільнення правильним, виходячи з обставин, з якими власник або уповноважений ним орган не пов`язували звільнення. Якщо обставинам, які стали підставою звільнення, в наказі (розпорядженні) дана неправильна юридична кваліфікація, суд може змінити формулювання причин звільнення і привести його у відповідність з чинним законодавством про працю (п.18). 
З врахуванням наведеного вище, колегія суддів вважає, що належним способом відновлення порушеного права позивача є необхідність визнання частково протиправним і скасування спірного рішення відповідача в частині визначення дати звільнення «13 листопада 2020 року». Як наслідок необхідно змінити дату звільнення ОСОБА_1 з посади заступника селищного голови Смизької селищної ради згідно рішення 21 сесії 8 скликання Смизької селищної ради №1205 від 10 грудня 2021 року – із 13 листопада 2020 року на 10 грудня 2021 року. 
В такій ситуації, день 10 грудня 2021 року буде вважатись останнім робочим днем позивача на посаді заступника селищного голови Смизької селищної ради після її поновлення на цій посаді згідно рішення Смизької селищної ради №1204 від 10.12.2021 року. 
Відносно решта позовних вимог, зокрема щодо поновлення позивача ОСОБА_2 на посаді заступника селищного голови Смизької селищної ради та стягнення з відповідача на користь позивача середнього заробітку за час вимушеного прогулу з 14.11.2020 року по день ухвалення судом рішення по даній справі, то такі вимоги не підлягають до задоволення, у зв`язку із безпідставністю, з врахуванням наведених вище обгрунтувань. 
При цьому, колегія суддів зазначає, що постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 14.07.2021 у справі №460/5891/20 уже вирішено питання щодо стягнення зі Смизької селищної ради на користь ОСОБА_1 середнього заробітку за час вимушеного прогулу за період з 11 березня 2020 року по 14 липня 2021 року. 
Інший період вимушеного прогулу позивача із 15 липня 2021 року по 10 грудня 2021 року, може бути предметом судового розгляду в справі щодо виплати (стягнення) такого середнього заробітку у зв`язку із затримкою виконання рішення суду про поновлення на роботі, згідно статті 236 КЗпП України. 
З врахуванням наведених вище норм законодавства та фактичних обставин справи, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що судом першої інстанції при розгляді вказаної адміністративної справи було ухвалено рішення з частковою невідповідністю висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, що у відповідності до вимог статті 317 КАС України є підставою для його скасування і прийняття нової постанови. 
Відповідно до статті 244 КАС України, суд під час ухвалення рішення вирішує, як розподілити між сторонами судові витрати. 
Відповідно до ч.1 ст.139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа. 
При частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору. Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не повертаючи адміністративної справи на новий розгляд, змінить судове рішення або ухвалить нове, він відповідно змінює розподіл судових витрат. (ч.ч. 3, 6 ст.139 КАС України). 
Розраховуючи пропорційність судових витрат, які підлягають стягненню з відповідача за рахунок бюджетних асигнувань, колегією суддів враховується, що при поданні позову та апеляційної скарги згідно положень Закону України «Про судовий збір» позивачу у будь-якому випадку необхідно було б сплати судовий збір не менше прожиткового мінімуму, визначеному у році подання позову, то такий у 2022 році за подання позову фізичною особою немайнового характеру становив 992,40 грн, а за подання апеляційної скарги – 1488,60 грн (992,40*150%). 
У відповідності до положень п.1 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір», від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі - у справах про стягнення заробітної плати та поновлення на роботі. 
Матеріали справи не містять доказів понесення позивачем судових витрат. 
Разом з тим, у зв`язку з частковим задоволенням позовних вимог колегія суддів вважає за необхідне стягнути за рахунок бюджетних асигнувань відповідача несплачений мінімально визначений судовий збір за подання позовної заяви та апеляційної скарги у цій справі у загальному розмірі 2481,00 грн на користь Держави до спеціального фонду Державного бюджету України. 
Керуючись ст.ст. 243, 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 328 КАС України, суд
                                                        
                                                                   постановив: 

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 – задоволити частково. 
Рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 19 липня 2022 року в адміністративній справі №460/1320/22 за позовом ОСОБА_1 до Смизької селищної ради Дубенського району Рівненської області про визнання незаконним та скасування рішення, поновлення на посаді, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу – скасувати і прийняти нову постанову. 
Позовні вимоги ОСОБА_1 – задоволити частково. 
Визнати частково протиправним і скасувати рішення 21 сесії 8 скликання Смизької селищної ради Дубенського району Рівненської області №1205 від 10 грудня 2021 року «Про звільнення з посади заступника селищного голови Смизької селищної ради ОСОБА_1 » – в частині визначення дати звільнення «13 листопада 2020 року». 
Змінити дату звільнення ОСОБА_1 з посади заступника селищного голови Смизької селищної ради згідно рішення 21 сесії 8 скликання Смизької селищної ради №1205 від 10 грудня 2021 року – із 13 листопада 2020 року на 10 грудня 2021 року. 
У задоволенні решта позовних вимог ОСОБА_1 – відмовити. 
Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Смизької селищної ради (код ЄДРПОУ 04385391) судовий збір за подання позовної заяви та апеляційної скарги у справі  №460/1320/22 у загальному розмірі 2481 (дві тисячі чотириста вісімдесят одну) гривню 00 коп. на користь Держави до спеціального фонду Державного бюджету України (отримувач коштів - ГУК у м.Києві/м.Київ/22030106, код отримувача - 37993783; банк отримувача - Казначейство України (ЕАП); рахунок отримувача - UA908999980313111256000026001; код класифікації доходів бюджету – 22030106, призначення платежу *;101;). 
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її прийняття (проголошення), а у разі якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення - протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. 

Головуючий суддя	 	В. В. Гуляк 	
судді	 	Н. В. Ільчишин 	
 	 	В. В. Святецький  	
Повний текст постанови суду складено 26.12.2022 року