КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 

Апеляційне провадження                                                             Доповідач- Ратнікова В.М.
№ 22-ц/824/5757/2023                                          
 
                                                          П О С Т А Н О В А
 
І М Е Н Е М     У К Р А Ї Н И
 
          м. Київ                                                                                 Справа № 752/10269/22

09 березня 2023 року Київський апеляційний суд в складі колегії суддів  Судової палати з розгляду цивільних справ:
 
головуючого судді  - Ратнікової В.М.
суддів                       - Кирилюк Г.М.    
                                  - Левенця Б.Б.
при секретарі          - Шпильовій Я.І.
 
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою позивача ОСОБА_1 на рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 22 листопада 2022 року, ухвалене під головуванням судді Кордюкової Ж.І., у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зменшення розміру аліментів на утримання неповнолітньої дитини,-
 
                                                 в с т а н о в и в:
 
16 серпня 2022 року ОСОБА_1 звернувся до Голосіївського районного суду м. Києва з позовом до ОСОБА_2 про зменшення розміру аліментів на утримання неповнолітньої дитини. 
На обґрунтування позовних вимог зазначав, що під час перебування в шлюбі з відповідачкою у них  ІНФОРМАЦІЯ_1 народився син  ОСОБА_3 .
Зазначає, що 25 липня 2022 року Голосіївським районним судом міста Києва по справі №752/8103/22 був виданий судовий наказ про стягнення з нього аліментів на утримання сина ОСОБА_4  в розмірі 1/4 частки від його заробітку (доходу), але не більше десяти прожиткових мінімумів та не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісяця, починаючи з 12 липня 2022 року і до досягнення дитиною повноліття.
Вважає, що при винесенні судового наказу судом першої інстанції не було враховано, що у нього на утриманні перебувають непрацездатні батьки ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .
Зазначає, що його мати має інвалідність 1 групи та прикута до інвалідного візка, вона не  може самостійно рухатись та потребує цілодобового догляду та допомоги, піклування та медикаментозного лікування, а його батько переніс інсульт 19 січня 2021 року, внаслідок чого він також потребує стороннього цілодобового нагляду, піклування та медикаментозного лікування. Щомісячний розмір коштів на утримання батьків становить 50 000 грн., що визначено  укладеним між ним та батьками аліментним договором від 27 квітня 2022 року.
Окрім того, він не має власного житла, а тому щомісячно витрачає 12 000,00 грн. на оренду житла.
Посилається  на те, що  з урахуванням  щомісячної суми аліментів, які він сплачує на утримання сина щомісячно в розмірі 27 440,00 грн., що дорівнює десяти прожитковим мінімумам, на його власні потреби у нього залишається, приблизно, 25% заробітку, що є недостатнім для забезпечення його потреб.
Звертає увагу, що відповідачка є власницею квартири АДРЕСА_1 та двох парко місць у будинку АДРЕСА_2 , мати відповідачки має у власності квартиру та заміський будинок, тобто, відповідачка реалізувала своє право на достатній життєвий рівень.
З урахуванням вище викладеного, просив суд зменшити розмір аліментів, які стягуються з нього на підставі судового наказу Голосіївського районного суду м.Києва  від 25.07.2022 року по справі №752/8103/22 на користь ОСОБА_2 на утримання сина ОСОБА_3  з 1/4  частки до 1/13 частки  з усіх  видів заробітку (доходу) щомісячно, але не більше десяти прожиткових мінімумів та не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, з дня набрання цим рішенням законної сили і до досягнення дитиною повноліття.
Рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 22 листопада 2022 року позовні вимоги ОСОБА_1 залишено без задоволення.
Не погоджуючись з рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 22 листопада 2022 року, 25 січня 2023 року ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати  оскаржуване рішення  суду  та ухвалити нове судове рішення про задоволення його позовних вимог.
Апеляційну скаргу обґрунтовує тим, що рішення суду першої інстанції постановлено з порушенням норм матеріального та процесуального права. 
Вказує на те, що в обгрунтування своїх висновків суд першої інстанціїпослався на пункт 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів»  в якому судам роз`яснено, що розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них.
Зазначає, що вінне погоджується з таким обгрунтуванням рішенням суду першої інстанції, оскільки зазначена Постанова Пленуму датована 15 травня 2006 року, а можливість застосування наказного провадження для стягнення аліментів з'явилася в редакції ЦПК України від 03.08.2010 року, отже, зазначена Постанова Пленуму не враховує можливість прийняття судом рішення без досліджень обставин, які мали б досліджуватися судом відповідно до ст. 182 СК України.
Звертає увагу суду, що під час видачі судового наказу  про стягнення з нього аліментів на утримання сина в  розмірі 1/4 частки, щомісячно, судом не враховувалися обставини, які відповідно до ст. 182 Сімейного кодексу України враховуються  при визначенні розміру аліментів: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів;  наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; інші обставини, що мають істотне значення.
З огляду на зазначене, суд першої інстанції безпідставно послався в оскаржуваному рішенні на те, що  обставини, які виникли і стали існувати до стягнення з позивача аліментів, як то: сплата аліментів на утримання своїх батьків, стан здоров`я батьків, оренда житла  позивачем, не мають значення для вирішення питання про зменшення розміру аліментів, а тому не враховуються судом при вирішенні позовних вимог про зменшення розміру аліментів та що, наведені в позовній заяві доводи, на думку суду, не можуть бути самостійною підставою для зменшення розміру аліментів.
В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 повністю підтримав доводи  своєї апеляційної скарги та просив її задовольнити.
Відповідачка  ОСОБА_2 в судове засідання не з`явилась, про день та час слухання справи судом повідомлялась на зазначену у справі адресу, поштове відправлення   повернулась на адресу апеляційного суду з відміткою - адресат  відсутній за вказаною адресою, іншої адреси відповідачки  матеріали справи не містять та відповідачкою  суду  інша адреса її місця знаходження чи місця перебування  не повідомлялась, а тому  колегія суддів вважає можливим розгляд справи у відсутності відповідачки.
Заслухавши доповідь судді Ратнікової В.М., пояснення  позивача, вивчивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому  задоволенню з наступних підстав.
Судом встановлено, що 27 листопада 2010 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було зареєстроване шлюб, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб, виданого Лівобережним відділом реєстрації шлюбів м Києва з Державним центром розвитку сім`ї. Після реєстрації шлюбу  ОСОБА_2 змінила прізвище на « ОСОБА_2 »
ІНФОРМАЦІЯ_1 народився ОСОБА_3 , батьками якого є ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , що підтверджується копією свідоцтва про народження, виданого Відділом реєстрації актів цивільного стану Дарницького районного управління юстиції у м. Києві. 
Заочним рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 19 липня 2013 року шлюб, зареєстрований 27 листопада 2010 року Лівобережним відділом реєстрації шлюбів м. Києва з Державним центром розвитку сім`ї, актовий запис № 2741, між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 розірвано. 
25 липня 2022 року Голосіївським районним судом м. Києва було видано судовий наказ відповідно до якого з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 стягнуто аліменти на  утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , у розміру частки заробітку (доходу) платника аліментів- ОСОБА_1 , але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку та не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно до досягнення дитиною повноліття, починаючи з 12 липня 2022 року. 
Відповідно до довідки до акту огляду МСЕК серії 10 ААА № 774198 ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , є інвалідом першої Б групи з ураження опорно- рухомого апарату, загальне захворювання з 10 жовтня 2011 року. Інвалідність встановлено довічно. 
З  виписки з медичної карти  стаціонарного хворого від 02.02.2021 року, виданої  ТОВ " Гармонія краси" вбачається, що  ОСОБА_6 , 64 роки,  знаходився у терапевтичному відділенні з 27.01.2021 року по  02.02.2021 року, встановлений діагноз Covid -19, госпітальна двобічна пневмонія, гостре порушення мозкового кровообігу в басейні лівої задньої мозкової артерії з лакунарним вогнищем в таламусі, гіпокампі зліва, енцефалопатія змішаного генезу, дифузний кардіосклероз, передсердна екстрасистолітична аритмія, діабетична нефропатія.
27 квітня 2022 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_5 , ОСОБА_6 було укладено аліментний договір про утримання батьків, відповідно до умов якого, сторони дійшли згоди, що син сплачує батькам аліменти в твердій грошовій сумі, а саме - 50 000,00 грн., не пізніше 20 числа кожного місяця, довічно. 
Відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта ОСОБА_2 ,  вона є власником машиномісця № НОМЕР_1 паркінг 2 рівень «літ. А» (підвал) за адресою: АДРЕСА_2 .
Відмовляючи у задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зменшення розміру аліментів на утримання неповнолітньої дитини, суд першої інстанції  прийшов до вірного висновку  про недоведеність  вказаних позовних вимог.
При цьому колегія суддів не може погодитись з   висновками суду  першої інстанції про те, що   обставини, які виникли і стали існувати до стягнення з позивача аліментів, як то: сплата аліментів на утримання своїх батьків, стан здоров`я батьків, оренда житла  позивачем, не мають значення для вирішення питання про зменшення розміру аліментів, а тому не враховуються судом при вирішенні позовних вимог про зменшення розміру аліментів  з огляду на наступне.
Згідно з частинами першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Зазначеним вимогам закону рішення суду першої інстанції відповідає в повному обсязі.
Стаття 15 ЦК України закріплює право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
У частині першій статті 3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.
Відповідно до частин першої та другої статті 27 Конвенції про права дитини держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.
Згідно зі статтею 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.
Відповідно до статей 150, 180 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, матеріально утримувати дитину до повноліття.
Згідно з положеннями статті 181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.
Частина третя статті 181 СК України визначає, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.
Частиною першої статті 192 СК України встановлено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим кодексом.
Згідно з пунктом 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них.
Враховуючи зміст статей 181, 192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів один із батьків дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища платника аліментів може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів.
 При розгляді позовів, заявлених з зазначених підстав, застосуванню підлягає не тільки стаття 192 СК України, але й низка інших норм, присвячених обов`язку батьків утримувати своїх дітей (стаття 182 «Обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів», стаття 183 «Визначення розміру аліментів у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини», стаття 184 «Визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі») (постанова Верховного Суду України від 05 лютого 2014 року у справі № 6-143цс13).
Визначаючи розмір аліментів на утримання дитини, суд зобов`язаний врахувати всі обставини, зазначені в частині першій статті 182 СК України: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення.
Аліменти на  утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , у розміру 1/4 частки заробітку (доходу) платника аліментів - ОСОБА_1 , але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку та не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно до досягнення дитиною повноліття, починаючи з 12 липня 2022 року були стягнуті  з ОСОБА_1 на підставі судового наказу Голосіївським районним судом м. Києва від 25 липня 2022 року.
Відповідно до ч. 3 ст. 19 ЦПК України наказне провадження призначене для розгляду справ за заявами про стягнення грошових сум незначного розміру, щодо яких відсутній спір або про його наявність заявнику невідомо.
Згідно зі ст. 160 ЦПК України, судовий наказ є особливою формою судового рішення, що видається судом за результатами розгляду вимог, передбачених статтею 161 цього Кодексу. Із заявою про видачу судового наказу може звернутися особа, якій належить право вимоги, а також органи та особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб. Судовий наказ підлягає виконанню за правилами, встановленими для виконання судових рішень у порядку, встановленому законом.
Згідно постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ «Про практику розгляду судами заяв у порядку наказного провадження» №14 від 23 грудня 2012 року наказне провадження є самостійним і спрощеним видом судового провадження у цивільному судочинстві при розгляді окремих категорій справ, у якому суддя в установлених законом випадках за заявою особи, якій належить право вимоги, без судового засідання і виклику стягувача та боржника на основі доданих до заяви документів видає судовий наказ, який є особливою формою судового рішення.
Наказне провадження не є свідченням відсутності спірних правовідносин між сторонами, однак в силу очевидності права вимоги заявника відсутній спір про наявність самого права. Справи наказного провадження визначені законом виходячи з вимог процесуальної економії. Тобто, у деяких справах вимоги, які пред`являються до суду, можуть бути розглянуті на відміну від загальної цивільної процесуальної форми.
Це провадження є спрощеним у порівнянні з позовним, альтернативним йому провадження у суді першої інстанції і заснованим на письмових доказах. 
 Аналізуючи зазначене,  колегія суддів приходить до висновку про те, що при видачі судового наказу про стягнення аліментів з ОСОБА_1   на користь ОСОБА_2 на утримання сина  ОСОБА_12 у розмірі 1/4 частини його заробітку ( доходу ) щомісячно, суд виходив із доданих до заяви  ОСОБА_13   про видачу судового наказу документів, інші  обставини суд не встановлював, а тому суд повинен надати  оцінку тим доказам, які  позивач надав  у даній справі  на підтвердження своїх позовних вимог.
Згідно зі статтею 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
На обґрунтування позовних вимог щодо наявності підстав для зменшення розміру аліментів на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 з 1/4 частини до 1/13 частини з усіх видів заробітку позивач ОСОБА_1 зазначав, що у нього на утриманні перебувають двоє непрацездатних батьків, мати є інвалідом, та надав суду копію аліментного договору про утримання батьків від 27 квітня 2022 року  укладеного між ним та батьками, з якого вбачається, що   щомісячне грошове утримання  батьків становить 50 000,00 грн. Крім того, зазначав, що  він не має власного житла і змушений винаймати собі квартиру, на що витрачає 12 000,00 грн.  щомісячно. З огляду на те, що його щомісячна заробітна плата становить суму 112 000,00 грн., то  після сплати аліментів на утримання батьків, орендної плати  за житло та аліментів  на утримання сина в сумі   27 440,00 грн., на його власні потреби залишається  приблизно 25 % його місячного доходу, що є недостатнім для забезпечення його особистих потреб.
 Надаючи оцінку вказаним доказам,  колегія суддів  приходить до висновку про  відсутність  обґрунтованих підстав для зменшення розміру аліментів, стягнутих   з ОСОБА_1   на утримання  сина   ОСОБА_4 у розмір 1/4 частини з усіх видів доходу  щомісячно, так як  позивачем  не надано суду доказів того, що розмір його заробітної плати становить суму 112 000,00 грн. щомісячно, як і не надано доказів того, що  батьки  знаходяться  лише на його утриманні, так як він   має  брата, який також  має приймати участь в утриманні  батьків. Ту обставину, що у нього є брат, який зараз служить у ЗСУ, позивач   сам визнав в судовому засіданні. Крім того,  позивачем не надано суду доказів на підтвердження того,  який розмір пенсії отримують його батьки.  Наданий позивачем  аліментний договір про утримання батьків від 27 квітня 2022 року, укладений між ним та його батьками   на власний розсуд та сторонами договору також на власний розсуд було визначено аліменти на утримання  батьків  ОСОБА_5 ,  ІНФОРМАЦІЯ_5 та ОСОБА_6 ,  ІНФОРМАЦІЯ_6   у розміру 50 000,00 грн.  щомісячно. 
Не надано позивачем  і доказів  (витягу  з  Реєстру права власності, договору  оренди, найму) на підтвердження того, що він  не має власного житла  в м. Києві та щомісячно витрачає на оренду  житла 12 000,00 грн. В судовому засіданні позивач  пояснив, що  він є співвласником разом з батьками та братом трикімнатної квартири   АДРЕСА_3 , в якій він також зареєстрований.
Оскільки  судовим рішенням присуджено стягувати з   ОСОБА_1  аліменти в частці від  його заробітку, то, відповідно,  при зменшенні його  доходів,  1/4 частина доходу, з якого вираховується розмір аліментів, що підлягають сплаті на утримання сина, також зменшиться. 
 Доводи  позивача  про наявність  у матері  відповідачки  ОСОБА_14    у власності   нерухомого майна,  колегія суддів відхиляє, так як вказана обставина  не стосується  предмету доказування у даній справі. Утримання дитини є обов`язком її батьків, а не  бабусі, а тому майновий стан  бабусі дитини не  має у даному випадку правового значення. 
Відповідно до  наданої позивачем інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта ОСОБА_2 , вона  дійсно  є власником машино місця № 35 паркінг 2 рівень «літ. А» (підвал) за адресою: АДРЕСА_2 . Доказів того, що  ОСОБА_2 є власником  квартири АДРЕСА_4 та ще одного машино місця  матеріали справи не містять, а тому  посилання  позивача на вказані обставини  не грунтуються  на  наданих ним суду доказах.
За положеннями частини другої статті 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.
Відповідно до статті 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою.
Висновки Верховного Суду, викладені у постанові від 11 березня 2020 року у справі № 759/10277/18 (провадження 61-22317св19) зводяться до того, що інтереси дитини превалюють над майновим становищем платника аліментів.
У частині першій статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, яку ратифіковано постановою Верховної Ради України № 789-XII від 27 лютого 1991 року, визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.
Відповідно до частин першої-другої статті 27 вказаної Конвенції держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.
Отримувати підвищений мінімальний розмір аліментів - це безумовне право, визначене законом, яке захищається в судовому порядку саме в інтересах дитини. 
  Згідно ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є:1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
           Враховуючи  встановлені дійсні обставини справи,  досліджені   судом докази в їх сукупності, колегія суддів  вважає, що позивач  не  надав суду доказів, які б підтверджували погіршення його матеріального стану, зміни сімейного  стану чи стану  його здоров`я, що могло б бути підставою для зменшення розміру аліментів, які стягуються з нього на утримання сина у розмірі 1/4 частини  з усіх видів заробітку (  доходу), а тому колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції  про  відмову в задоволенні  позовних вимог  ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зменшення розміру аліментів на утримання неповнолітньої дитини у зв`язку з їх необґрунтованістю.
При цьому  помилковим  є  викладений в мотивувальній частині  рішення суду першої інстанції  висновок суду  про те, що  обставини, які виникли і стали існувати до стягнення з позивача аліментів, як то: сплата аліментів на утримання своїх батьків, стан здоров`я батьків, оренда житла  позивачем, не мають значення для вирішення питання про зменшення розміру аліментів, а тому не враховуються судом при вирішенні позовних вимог про зменшення розміру аліментів, а тому оскаржуване рішення в  частині  обґрунтування висновків суду  необхідно змінити, виклавши його мотивувальну частині в редакції цієї постанови.
Керуючись ст.ст. 141,150, 180, 181, 182, 192 СК України, статтею  27 Конвенції про права дитини,  ст.ст. 19, 81,  160,161, 367, 368, 374, 376, 381-384 ЦПК України, суд, -
п о с т а н о в и в:
Апеляційну скаргу позивача ОСОБА_1 задовольнити частково.
Рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 22 листопада 2022 року змінити, виклавши його мотивувальну частину в редакції цієї постанови.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена у касаційному порядку   до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини постанови, зазначений строк обчислюється з дня складення повного тексту постанови.
          Повний текст постанови складено 14  березня 2023 року
           
            Головуючий:                                          Судді: