Постанова                            
Іменем України
 
29 березня 2023 року                                                                     
м. Київ
 
справа № 263/12032/20
провадження № 61-17419св21
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: 
головуючого - Крата В. І.,
суддів: Антоненко Н. О., Дундар І. О., Краснощокова Є. В. (суддя-доповідач),Русинчука М. М.,
 
учасники справи:
позивач - ОСОБА_1 , 
відповідач - Маріупольське об`єднане управління Пенсійного фонду України,
 
розглянув у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргуОСОБА_1 , подану представником ОСОБА_2 , на рішення Жовтневого районного суду міста Маріуполя Донецької області від 13 липня 2021 року у складі судді 
Кияна Д. В. та постанову Донецького апеляційного суду від 30 вересня 2021 року у складі колегії суддів: Мальцевої Є. Є., Баркова В. М., Зайцевої С. А.,
ВСТАНОВИВ:
Короткий зміст позовних вимог
У вересні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовною заявою до Маріупольського об`єднаного управління Пенсійного фонду України про стягнення недоотриманої за життя пенсії.
Позов мотивований тим, що він є сином та спадкоємцем ОСОБА_3 , що померла ІНФОРМАЦІЯ_1 . ОСОБА_1 09 червня 2020 отримав свідоцтво про право на спадщину за законом, відповідно до якого спадкове майно складається з недоотриманої пенсії у сумі 73 111,93 грн.
Відповідно до відповіді Маріупольського об`єднаного управління пенсійного фонду України Донецької області від 29 березня 2021 № 0580-19-7/12330 спадкодавець ОСОБА_3 перебувала на обліку в управлінні як внутрішньопереміщена особа, однак з 01 березня 2016 їй була призупинена виплата пенсії до з`ясування місця фактичного проживання на підставі списків, отриманих в порядку обміну інформацією з Держприкордонслужби, МВС, СБУ, Мінфіну, Національної поліції, ДМС, Держфінінспекції, Держаудитслужби та інших органів виконавчої влади та органів виконавчої влади та органів місцевого самоврядування. Особисто до управління за поновленням виплат ОСОБА_3 не зверталася. 
11 червня 2020 до управління пенсійного фонду звернувся спадкоємець ОСОБА_1 з заявою про отримання недоотриманої пенсії ОСОБА_3 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 . 23 вересня 2020 року відповідачем частково проведено розрахунок з ОСОБА_1 і виплачено частину суми недоотриманої пенсії за життя ОСОБА_3 у розмірі 64 860,82 грн з урахуванням статті 46 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». 
Позивач зазначає, що крім невиплаченої частини суми недоотриманої пенсії, яка є спадковим майном відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом, відповідачем не надано відомостей про розмір пенсії ОСОБА_3 за період з 01 березня 2016 року по 09 червня 2017 року, що є порушенням його прав.
Уточнивши позовні вимоги, ОСОБА_1 просив суд стягнути з відповідача на його користь грошові кошти, набуті ним у порядку спадкування за законом у вигляді недоотриманої пенсії за життя ОСОБА_3 , у розмірі 25 124,51 грн.
Короткий зміст судових рішень
Рішенням Жовтневого районного суду міста Маріуполя Донецької області від 
13 липня 2021 року, залишеним без змін постановою Донецького апеляційного суду від 30 вересня 2021 року, позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено частково. 
Стягнуто з Маріупольського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області на користь ОСОБА_1 в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_3 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 , суму недоотриманої пенсії у розмірі 8 251,11 грн. 
У задоволенні іншої частини вимог відмовлено. 
Стягнуто з Маріупольського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області на користь ОСОБА_1 витрати по сплаті судового збору у розмірі 276,12 грн та витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 2000,00 грн. 
Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що сума пенсії, що належала померлій ОСОБА_3 і залишилася неотриманою, увійшла до складу спадщини, тому позивач, прийнявши спадщину, має право на виплату відповідної суми. Матеріали справи не містять належних та допустимих доказів того, що ОСОБА_3 у період із 01 березня 2016 року і до дня своєї смерті - ІНФОРМАЦІЯ_1 , у встановленому законом порядку оскаржувала дії Маріупольського об`єднаного управління Пенсійного фонду України щодо припинення нарахування та виплату пенсії. Наявне в матеріалах справи свідоцтво про право на спадщину за законом на недоотриману пенсію в сумі 
73 111,93 грн підтверджує право позивача саме на вказану суму і право на її отримання не може бути обмежено будь-якими строками. Вказана грошова сума, набута позивачем в порядку спадкування, повинна бути виплачена відповідачем в повному обсязі. 
Апеляційний суд зазначив, що суд першої інстанції повно та всебічно з`ясував обставини справи, дійшов обґрунтованого висновку про те, що позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають задоволенню у розмірі 8 251,11 коп. (73 111 грн. 93 коп. належних до виплаті спадкоємцю за мінусом 64 860 грн. 82 коп. фактично сплачених, дорівнює 8 251 грн. 11 коп.), оскільки останній успадкував належні спадкодавцю суми пенсії відповідно до положень статті 1227 ЦК України, у тому розмірі, у якому спадкодавець мав право на їх виплату на момент своєї смерті, за останні три роки. Правовстановлюючих документів, які засвідчують право власності позивача на іншу суму недоотриманої пенсії спадкодавця окрім тієї, що визначена у свідоцтві про право на спадщину, ОСОБА_1 не надав, і суд першої інстанції дійшов вірного висновку про відмову у задоволенні іншої частині позовних вимог, оскільки для цього відсутні законні підстави.
Аргументи учасників справи
У жовтні 2021 року представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 подав касаційну скаргу, в якій просив скасувати судові рішення, справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.
Касаційну скаргу мотивовано тим, що відповідач у листі № 0580-19-7/12330 від 29 березня 2021 року зазначив, що пенсія за період з 01 березня 2016 року по 
09 червня 2017 року у розмірі 25 124,51 грн ОСОБА_3 не була нарахована і виплачена відповідно статті 46 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». У абзаці ж п`ятому листа № 0580-19-7/12330 від 29 березня 2021 року відповідач зазначає, що з «01 березня 2016 року виплату пенсії ОСОБА_3 було призупинено до з`ясування місця фактичного проживання» на підставі Порядку здійснення контролю за проведенням соціальних виплат внутрішньопереміщеним особам за місцем їх фактичного проживання/перебування, затвердженого постановою КМУ від 08 червня 
2016 року № 365.
У даному випадку відповідач, оперуючи термінами «нарахування» і «виплата» пенсії, умисно вводить суд в оману щодо дійсних обставин справи, достовірно знаючи про те, що право позивача на спадкування певних грошових сум знаходиться у прямій залежності від встановлення того, чи була нарахована пенсія ОСОБА_3 за життя, чи ні. Сторона позивача в ході судового розгляду справи стверджувала, що пенсія ОСОБА_3 була нарахована відповідачем за період з 01 березня 2016 року по 09 червня 2017 року у розмірі 25 124,51 грн, однак не була виплачена саме з вини відповідача.
Предметом пред`явленого ОСОБА_1 позову є не право на призначення та виплату пенсії, як зазначив суд першої інстанції, а стягнення успадкованої, фактично нарахованої, однак недоотриманої за життя спадкодавцем пенсії, на яку вона мала право. Матеріали справи взагалі не містять доказів припинення нарахування та виплати пенсії ОСОБА_3 за її життя, при цьому у справі наявні роздруківки з пенсійної справи, що були надані безпосередньо відповідачем, які підтверджують, що пенсія у спірний період продовжувала нараховуватися, проте не виплачувалася.
Отже, висновки обох судів щодо припинення нарахування пенсії ОСОБА_3 обґрунтовані виключно припущеннями за відсутності у справі будь-яких належних і допустимих доказів з цього приводу.
Суди не врахували того, що Порядок № 365, на який послався відповідач у своєму листі № 0580-19-7/12330 від 29 березня 2021 року, передбачає підстави саме для припинення виплати пенсії, а не підстави припинення її нарахування внутрішньопереміщеним особам. Не враховано судами і тих обставин, що Постанова КМУ «Про деякі питання здійснення соціальних виплати» № 365 була прийнята 08 червня 2016 року та набрала чинності 14 червня 2016 року, в той час як пенсія фактично не виплачувалася ОСОБА_3 з 01 березня 2016 року.
В той же час, відповідно до позиції Верховного Суду, викладеної у постанові від 20 лютого 2020 року у справі № 428/5418/18, положення частини першої статті 46 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», які регулюють виплату пенсіонеру певних сум пенсії не більше ніж за три роки до дня звернення за отриманням пенсії, не розповсюджуються на правовідносини з приводу отримання спадкоємцями померлого пенсіонера тих сум пенсії, які перейшли у спадщину.
Тому виходячи з положень статті 52 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», статей 1218, 1227 ЦК України станом на день смерті спадкодавець ОСОБА_3 мала право на отримання пенсії у загальній сумі 89 985,36 грн (25 124,54 грн + 64 860,82 грн фактично виплачені позивачу), яка була нарахована у період з 01 березня 2016 року по 14 жовтня 2019 року та не виплачена з вини відповідача, без обмеження будь-яким строком.
Межі та підстави касаційного перегляду, рух справи
Ухвалою Верховного Суду від 12 листопада 2021 року відкрито касаційне провадження у справі. 
В ухвалі вказано, що наведені в касаційній скарзі доводи містять підстави, передбачені підпунктом а) і в) пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України для відкриття касаційного провадженняу справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Наведені у касаційній скарзі доводи містять підстави, передбачені пунктом 1, 4 частини другої статті 389 ЦПК України для відкриття касаційного провадження (суд першої та апеляційної інстанції в оскаржених судових рішеннях порушив норми процесуального права та застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постановах Верховного Суду від 06 липня 
2020 року у справі № 750/8819/19, від 14 серпня 2019 року у справі 
№ 523/3522/16-ц, від 03 травня 2018 року у справі № 805/402/18)».
Ухвалою Верховного Суду від 13 березня 2023 року справу призначено до судового розгляду. 
Аналіз змісту касаційної скарги свідчить, що рішення судів оскаржуються в частині відмови у задоволенні позову ОСОБА_1 про стягнення недоотриманої пенсії у розмірі 16 989,64 грн.В іншій частині судові рішення не оскаржуються, а тому в касаційному порядку не переглядаються.
Фактичні обставини
Суди встановили, що рішенням Орджонікідзевського районного суду 
м. Маріуполя Донецької області від 01 листопада 2019 року встановлений факт того, що ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженка села Броніха Брейтовського району Ярославської області, померла 
ІНФОРМАЦІЯ_1 , місце смерті - місто Донецьк.
Відповідно до повідомлення Маріупольського об`єднаного управління Пенсійного фонду України від 29 січня 2020 року № 523/34-2/08, яке було надано на запит приватного нотаріуса Маріупольського міського нотаріального округу Донецької області Скоробогатько О. В., сума недоотриманої пенсії 
ОСОБА_3 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 , складає 73 111,93 грн, з посиланням на статтю 46 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», якою визначено, що нараховані суми пенсії не отримані своєчасно, виплачуються за минулий час, але не більше ніж за три роки до дня звернення за отриманням пенсії.
Згідно із свідоцтвом про право на спадщину за законом від 09 червня 2020 року спадкоємцем недоотриманої пенсії ОСОБА_3 у сумі 73 111,93 грн згідно даних, наданих Маріупольським об`єднаним управлінням Пенсійного фонду України Донецької області, є ОСОБА_1 .
За змістом листа Маріупольського об`єднаного управління пенсійного фонду України Донецької області від 29 березня 2021 року № 0580-19-7/12330 ОСОБА_3 з 01 серпня 2014 року перебувала на обліку в управлінні пенсійного фонду, як внутрішньопереміщена особа. 01 березня 2016 року їй була призупинена виплата пенсії до з`ясування місця фактичного проживання на підставі списків, отриманих в порядку обміну інформацією з Держприкордонслужби, МВС, СБУ, Мінфіну, Національної поліції, ДМС, Держфінінспекції, Держаудитслужби та інших органів виконавчої влади та органів виконавчої влади та органів місцевого самоврядування. Особисто до управління за поновленням виплат ОСОБА_3 не зверталася. 11 червня 2020 року до управління пенсійного фонду звернувся спадкоємець ОСОБА_1 з заявою про отримання недоотриманої пенсії ОСОБА_3 , померлої 
ІНФОРМАЦІЯ_1 . 23 вересня 2020 року відповідачем частково проведено розрахунок з ОСОБА_1 та виплачено частину суми недоотриманої пенсії за життя ОСОБА_3 , за період з 10 червня 2017 року по 31 жовтня 
2019 року, у розмірі 64 860,82 грн. Пенсія за період з 01 березня 2016 року по 
09 червня 2017 року у розмірі 25 124,54 грн не нараховувалася та не виплачувалася відповідно до статті 46 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».
Позиція Верховного Суду
Відповідно до вимог статті 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).
До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (стаття 1218 ЦК України).
У статті 1227 ЦК України передбачено, що суми заробітної плати, пенсії, стипендії, аліментів, допомог у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю, відшкодувань у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, інших соціальних виплат, які належали спадкодавцеві, але не були ним одержані за життя, передаються членам його сім`ї, а у разі їх відсутності - входять до складу спадщини.
При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).
У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 13 квітня 2022 року у справі № 220/30/21 (провадження № 61-10575св21) зазначено, що «законодавець не забороняє спадкування права на отримання нарахованої, але не одержаної пенсії (доплат до пенсії). Такі висновки містяться у постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 березня 2019 року у справі № 286/3516/16-ц (провадження № 14-95цс19). Суди встановили, що розмір нарахованої, але не виплаченої ОСОБА_2 за життя пенсії за період з 01 вересня 2014 року до 30 вересня 2019 року становить 485 572,59 грн. Позивач в установлений законом строк вступила у спадщину після смерті ОСОБА_2 як спадкоємиця за законом першої черги. Отже, ОСОБА_1 успадкувала належні спадкоємцю суми пенсії відповідно до статті 1227 ЦК України в тому розмірі, в якому спадкодавець мав право на їх виплату на момент своєї смерті. Дата звернення спадкоємця до органу Пенсійного фонду України з вимогою про надання інформації щодо нарахованої, але не виплачена ОСОБА_2 за життя пенсії не впливає на розмір виплат та не надає органам Пенсійного фонду України права на обмеження цих виплат. Сама по собі видача спадкоємцю свідоцтва про право на спадщину за законом, в якому зазначено менший розмір недоотриманої спадкодавцем пенсії, ніж передбачений законом, не є підставою для відмови спадкоємцю в задоволенні позову з підстав неоскарження спадкоємцем цього свідоцтва, адже, прийнявши спадщину в установленому законом порядку, спадкоємець набула право на все майно, яке належало спадкодавцеві на час смерті, в тому числі і на нараховану, але не отриману ним пенсію, а тому відповідно до статті 1227 ЦК України вона має право на її отримання».
У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 14 лютого 2022 року у справі № 243/13575/19 (провадження 
№ 61-11268сво20) зазначено, що:
«тлумачення статті 1227 ЦК України свідчить, що:
- цією нормою встановлено сингулярне правонаступництво членів сім`ї спадкодавця на отримання належних йому та неотриманих ним за життя грошових сум заробітної плати, пенсії, стипендії, аліментів, інших соціальних виплат. Указані суми включаються до складу спадщини лише у разі відсутності у спадкодавця членів сім`ї чи їх відмови від права на отримання вказаних сум. Специфіка правонаступництва прав на отримання сум заробітної плати, пенсії, стипендії, аліментів, допомог у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю, відшкодувань у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, інших соціальних виплат обґрунтовується необхідністю: а) створення умов для охорони майнових інтересів членів сім`ї спадкодавця в разі, коли вони не є його спадкоємцями; б) забезпечення можливості реалізації права на одержання членами сім`ї спадкодавця належних йому грошових коштів без дотримання передбаченої ЦК України процедури оформлення спадщини;
- право на одержання грошових сум заробітної плати, пенсії, стипендії, аліментів, інших соціальних виплат виникає у членів сім`ї спадкодавця внаслідок вказівки закону (стаття 1227 ЦК) та додаткового юридичного факту - смерті спадкодавця. Окрім цього, звичайно, необхідно щоб спадкодавець не реалізував належне йому право на отримання певних сум. Причини, через які ці суми не були отримані, можуть бути різноманітними, але закон не надає їм юридичного значення. Моментом, з якого виникатимуть права на отримання виплат, буде момент смерті спадкодавця. Законодавець не вказує, що перехід права на отримання цих сум є спадкуванням, а члени сім`ї - спадкоємцями. Це має важливе значення, оскільки дозволяє зробити висновок, що на набуття права на одержання грошових сум відповідно до статті 1227 ЦК України не поширюються норми про спадкування за заповітом або законом, зокрема, щодо усунення від спадкування (стаття 1224), прийняття, строків прийняття та оформлення спадщини, врахування цих сум при визначенні розміру обов`язкової частки (стаття 1241 ЦК), задоволення вимог кредиторів (стаття 1281 ЦК). Відповідно при включенні зазначених прав до складу спадщини їх спадкування має відбуватися за правилами, встановленими для спадкування за заповітом або законом;
- право на перерахунок певних виплат, яке мав винятково спадкодавець, що був їх одержувачем, оскільки така можливість пов`язана з його суб`єктивним правом (зокрема, право на страхові виплати). Саме тому у членів сім`ї спадкодавця або ж у спадкоємців не виникає права вимагати перерахунку відповідних сум. Теж саме стосується і випадку вимагати призначення тієї чи іншої виплати. Тому потрібно відмежовувати ситуації при застосуванні положень статті 1217 ЦК за яких члени сім`ї чи спадкоємці вимагають перерахунку чи призначення певних виплат та випадки за яких спадкодавцю неправомірно припиняють ті чи інші виплати.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 вересня 2018 року у справі № 243/3505/16-ц (провадження № 14-271цс18) вказано, що «підтверджуючи майнові права фізичних осіб незалежно від перебування їх на обліку як внутрішньо переміщених осіб чи від набуття ними спеціального статусу, закон не передбачає жодних обмежень інших прав таких осіб, які вони можуть реалізувати на території України». Тому припинення страхових виплат за життя спадкодавця з підстав, не передбачених законом, та не оскарження дій фонду спадкодавцем не зумовлює припинення вже призначених страхових виплат і не позбавляє його спадкоємців можливості спадкувати право на отримання страхових виплат. Право на такі виплати у спадкодавця зберігається і в розумінні положень статті 1227 ЦК України ці виплати вважаються такими, що належали до виплати спадкодавцю».
У частинах першій, третій статті 12, частинах першій, п`ятій, шостій статті 81 ЦПК Українивизначено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
У справі, що переглядається:
суди встановили, що пенсія за період з 01 березня 2016 по 09 червня 
2017 року у розмірі 25 124,51 грн не була виплачена ОСОБА_3 з підстав, визначених статтею 46 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», тобто як така, що знаходиться поза межами трирічного строку з моменту його звернення до відповідача за виплатою;
суди зробили висновок, що позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають задоволенню у розмірі 8 251,11 коп. (73 111,93 грн належних до виплаті спадкоємцю, що визначена у свідоцтві про право на спадщину, за мінусом 64 860,82 грн фактично сплачених), оскільки позивач успадкував належні спадкодавцю суми пенсії у тому розмірі, у якому спадкодавець мав право на їх виплату на момент своєї смерті, за останні три роки; ОСОБА_3 у період із 
01 березня 2016 року і до дня своєї смерті - ІНФОРМАЦІЯ_1 не оскаржувала дії управління Пенсійного фонду України щодо припинення нарахування та виплату пенсії. Тому відсутні законні підстави для задоволення іншої частині позовних вимог;
суди не врахували, що позивач успадкував право на належні спадкодавцю суми пенсії відповідно до положень статті 1227 ЦК України у тому розмірі, у якому спадкодавець мав право на їх виплату на момент своєї смерті; дата звернення спадкоємця до органу Пенсійного фонду України не впливає на розмір виплат та не надає органам Пенсійного фонду України права на обмеження цих виплат; видача спадкоємцю свідоцтва про право на спадщину за законом, в якому зазначено менший розмір недоотриманої спадкодавцем пенсії, ніж передбачений законом, не є підставою для відмови спадкоємцю в задоволенні позову; припинення виплати пенсії за життя спадкодавця з підстав, не передбачених законом, та не оскарження дій фонду спадкодавцем не зумовлює припинення вже призначеної пенсії і не позбавляє його спадкоємців можливості спадкувати право на її отримання. 
За таких обставин позовні вимоги ОСОБА_1 про стягнення на його користь недоотриманої пенсії за життя ОСОБА_3 за період з 01 березня 2016 року по 09 червня 2017 року підлягали задоволенню повністю. Тому рішення судів в оскарженій частині належить скасувати та стягнути відповідну частину недоотриманої пенсії у розмірі 16 989,64 грн (25 124,51 грн - 8 134,93 грн).
Висновки за результатами розгляду касаційної скарги
Відповідно до частини третьої статті 400 ЦПК України суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено порушення норм процесуального права, які передбачені пунктами 1, 3, 4, 8 частини першої статті 411, частиною другою статті 414 цього Кодексу, а також у разі необхідності врахування висновку щодо застосування норм права, викладеного у постанові Верховного Суду після подання касаційної скарги.
Доводи касаційної скарги, з урахуванням меж касаційного перегляду, а також необхідності врахування висновків щодо застосування норм права, викладених у постановах Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду у постанові від 14 лютого 2022 року у справі № 243/13575/19 (провадження № 61-11268сво20), Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 
13 квітня 2022 року у справі № 220/30/21 (провадження № 61-10575св21), дають підстави для висновку, що судові рішення в оскарженій частині ухвалені без додержання норм матеріального та процесуального права. У зв`язку з наведеним колегія суддів вважає, що касаційну скаргу слід задовольнити частково, судові рішення в оскарженій частині скасувати з ухваленням нового рішення про задоволення позову.
Щодо судових витрат
Відповідно до підпунктів «б», «в» пункту 4 частини першої статті 416 ЦПК України у постанові суду касаційної інстанції має бути зазначено про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції та апеляційної інстанції, ? у разі скасування рішення та ухвалення нового рішення або зміни рішення; розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції.
ОСОБА_1  при поданні позовної заяви сплатив 840,80 грн (а. с. 23), у зв`язку з розглядом справи у суді апеляційноїінстанції - 1 261,20 грн (а. с. 125), у зв`язку з розглядом справи у суді касаційної інстанції - 1 681,60 грн. Суд першої інстанції також встановив, щопозивач поніс витрати на правничу допомогу у розмірі 2000,00 грн, щодо яких відповідачем не заявлено заперечень або клопотання про їх зменшення. Оскільки за результатами касаційного перегляду суд зробив висновок, що позовні вимоги ОСОБА_1 підлягали задоволенню повністю, судові витрати позивача підлягають стягненню із відповідача.
Керуючись статтями 141, 400, 402, 412, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду
ПОСТАНОВИВ:
Касаційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.
Рішення Жовтневого районного суду міста Маріуполя Донецької області від 
13 липня 2021 року та постанову Донецького апеляційного суду від 30 вересня 2021 року в частині відмови у задоволенні позову ОСОБА_1 про стягнення 16 989,64 грн недоотриманої пенсії та розподілу судових витрат скасувати і ухвалити в цій частині нове рішення про задоволення позову. 
Стягнути з Маріупольського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області на користь ОСОБА_1 в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_3 , померлої 
ІНФОРМАЦІЯ_1 , 16 989,64 грн недоотриманої пенсії. 
Стягнути з Маріупольського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області на користь ОСОБА_1  3 783,60 грн судових витрат на сплату судового збору та 2 000,00 грн витрат на професійну правничу допомогув суді першої інстанції. 
З моменту прийняття постанови суду касаційної інстанції рішення Жовтневого районного суду міста Маріуполя Донецької області від 13 липня 2021 року та постанова Донецького апеляційного суду від 30 вересня 2021 року в скасованих частинах втрачають законну силу.
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий                                                                           В. І. Крат
 
Судді:                                                                                     Н. О. Антоненко
 
І. О. Дундар
 
                                                                                              Є. В. Краснощоков
 
М. М. Русинчук