Ухвала
іменем України
23 березня 2023 року
м. Київ
Справа № 761/31304/19
Провадження № 51-3894 ск 22
 
Верховний Суд колегією суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого -        ОСОБА_1 , 
суддів:                       ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , 
розглянувши касаційну скаргу прокурора, який брав участь у розгляді кримінального провадження в суді апеляційної інстанції, на ухвалу Київського апеляційного суду від 26 жовтня 2022 року щодо ОСОБА_4 , 
в с т а н о в и в:
З матеріалів касаційного провадження вбачається, що 8 грудня 2022 року прокурор вперше звернувся з касаційною скаргою на судові рішення щодо ОСОБА_4 , яку ухвалою Верховного Суду від 19 грудня 2022 року було залишено без руху, оскільки вона не відповідала вимогам ст. 427 КПК України та встановлено строк для усунення зазначених в ухвалі недоліків. 
В межах цього строку прокурор звернувся до суду касаційної інстанції, однак указаних в ухвалі недоліків не усунув, тому ухвалою Верховного Суду від 19 січня 2023 року його касаційну скаргу було повернуто на підставі п. 1 ч. 3 ст. 429 КПК України.
26 січня 2023 року, в межах строку на касаційне оскарження, прокурор вдруге звернувся до суду касаційної інстанції з аналогічною за змістом та доводами касаційною скаргою. 
Ухвалою Верховного Суду колегії суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду від 6 лютого 2022 року касаційну скаргу прокурора від 26 січня 2023 року залишено без руху у зв`язку з невідповідністю скарги вимогам ст. 427 КПК України.
У наведеній ухвалі зазначалося, що у своїй касаційній скарзі прокурор заперечує правильність установлення фактичних обставин кримінального провадження, що з  огляду на вимоги статей 433, 438 КПК України не є предметом перегляду касаційного суду. До того ж, прокурор не вказував, які істотні порушення вимог кримінального процесуального закону допустив суд апеляційної інстанції, які саме доводи його апеляційної скарги не були перевірені апеляційним судом. При цьому він не зазначив, які докази на підтвердження його вимог мав дослідити апеляційний суд, та не навів відповідного обґрунтування щодо необхідності їх повторного дослідження.
Прокурору було роз`яснено, що в разі неусунення недоліків касаційної скарги, залишеної без руху, в установлений строк касаційна скарга повертається особі, яка її подала.
На виконання вимог вказаної ухвали прокурор надіслав до Верховного Суду касаційну скаргу, яка знову ж таки є аналогічною за змістом та доводами з його попередніми скаргами.
Так, прокурор мотивуючи свою скаргу обмежується лише загальними фразами з  формальним посиланням на норми кримінального процесуального законодавства, а саме на п. п. 1, 2 ч. 1 ст. 438, ст. ст. 23, 86, 94, 419 КПК України, які, на його думку, порушив суд апеляційної інстанції. При цьому не конкретизує,в чому ж полягають ті істотні порушення вимог КПК, про які він наголошує у скарзі, не зазначає, які ж доводи його апеляційної скарги не були перевірені апеляційним судом, та не вказує, які докази на підтвердження його вимог мав дослідити апеляційний суд, та не наводить відповідного обґрунтування щодо необхідності їх повторного дослідження.
Таким чином, вимог ст.  427 КПК України прокурором не дотримано та вказані в  ухвалі недоліки не усунуто. 
Згідно з ч. 4 ст. 429 КПК України залишення касаційної скарги без руху або її повернення не позбавляє права повторного звернення до суду касаційної інстанції в порядку, передбаченому цим Кодексом, у межах строку на касаційне оскарження.
Керуючись п. 1 ч. 3 ст. 429 КПК України, Верховний Суд
п о с т а н о в и в:
Касаційну скаргу прокурора, який брав участь у розгляді кримінального провадження в суді апеляційної інстанції, на ухвалу Київського апеляційного суду від 26 жовтня 2022 року щодо ОСОБА_4 разом з усіма доданими до неї матеріалами повернути.
Ухвала оскарженню не підлягає.
 
С у д д і:

 
 
ОСОБА_1                                     ОСОБА_2                                                    ОСОБА_3